Провадження № 2/522/1942/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Суворової О.В.,

за участі секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси через систему «Електронний суд» 11.07.2023 року надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 22 535,54 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до протоколу серії ААД № 220181 від 27.11.2021 р., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Ні Асе», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Іванівський шляхопровід 8, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «HONDA» , номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який в свою чергу за інерцією здійснив наїзд на автомобіль «Мitsubishi», який зупинився попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 17.02.2022 р. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/20513/21 відповідача визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Toyota Ні Асе», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АР-0423895 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 27.11.2021р. відповідач надав позивачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Оскільки страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, за результатами проведеного представником ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» огляду пошкодженого майна, а саме транспортного засобу «HONDA», номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_2 , між останнім та ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було досягнуто згоди щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування. Так, відповідно до угоди про виплату страхового відшкодування № ГО-15096/УРР від 31.12.2021 розмір страхового відшкодування було визначено в розмірі 42000,00 грн. На підставі страхового акту № ГО-15096/УРР від 12.01.2022 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснено виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжною інструкцією № 44788 від 18.01.2022.

В позові позивач зазначає, що відповідно до полісу № АР/0423895 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено тип транспортного засобу В3 (легковий автомобіль з об`ємом двигуна 2001 - 3000 см3). Коригуючий коефіцієнт (К1) застосовано в розмірі 1,18. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Toyota Ні Асе», номерний знак НОМЕР_1 , тип транспортного засобу вказано як вантажний фургон. Тип транспортного засобу підпадає під визначення «вантажні автомобілі вантажопідйомністю до 2 т» (С1). Коригуючий коефіцієнт (К1) мав бути зазначений - 2. Враховуючи те, що забезпечений транспортний засіб є вантажним автомобілем згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно пункту 38-1.1 ст. 38-1 Закону виникло право на компенсацію 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. 04.10.2022 р. ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» направлено на адресу відповідача претензію за вих. № 22/10/04-05 про відшкодування завданих збитків в розмірі 21000,00 грн. в досудовому порядку в семиденний строк. У відповіді на претензію відповідач зазначив про отримання претензії 20.10.2022 р., проте у визначений семиденний строк вимоги претензії не задовольнив. Таким чином, прострочення відповідача розпочалося з 28.10.2022 р.

Також , позивач зазначає, що зазнав інфляційні втрати за період з 28.10.2022 по 10.07.2023р.р., які становлять суму у розмірі 1 093,68 грн., відповідно до наступного розрахунку: останній період (28/10/2022 - 10/07/2023) індекс інфляції листопад 2022 100,70 грудень 2022 100,70 січень 2023 100,80 лютий 2023 100,70 березень 2023 101,50 квітень 2023 100,20 травень 2023 100,50 . Розрахунок здійснювався позивачем за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) = 1.05208001 Інфляційне збільшення: 21 000,00 x 1.05208001 - 21 000,00 = 1 093,68 грн. 3% річних за період з 28.10.2022 по 10.07.2023 становлять 441,86 грн. відповідно до наступного розрахунку: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: з 28/10/2022 до 10/07/2023 ; 21 000,00 x 3 % x 256 : 365 : 100 ; 256 (дні); сума - 441,86 грн.

В зв`язку з зазначеним, позивач просить стягнути : 50 % суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 000 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 093,68 грн., 3% річних від суми заборгованості в розмірі 441,86 грн., що разом складає 22 535,54 грн.

Ухвалою суду від 13.07.2023 року позов залишено без руху.

24.07.2023 року представник позивача надав заяву про усунення недоліків.

Судом направлявся запит до Єдиного державного демографічного реєстр щодо місця реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 10.08.2023 року справа прийнята до провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 05.09.2023 року.

06.09.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.47-50), який обґрунтований наступним чином. Згідно постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 17.02.2022 р. по справі №521/20513/21 відповідач був визнаний винним у скоєнні ДТП (а.с.26). За результатами проведеного Страховиком огляду пошкодженого в результаті ДТП майна, між постраждалою особою та Страховиком було досягнуто згоди щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування, а згодом на підставі акту №ГО-15096/УРР від 12.01.2022 р. Страховиком здійснено виплату страхового відшкодування постраждалій особі у розмірі 42 000 грн. Вважає, що страховиком не правильно визначено відповідальність власників наземних транспортів типу транспортного засобі і відповідно використану при визначенні страхового тарифу, а тому не може бути для застосування пункту 38-1.1 ст. 38-1 Закону наслідків. Вважає, що позивачем не доведено ані факту використання відповідачем на момент ДТП автомобіля у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначеного полісом, ні факту використання відповідачем автомобіля з порушенням умов. Просив позов залишити без задоволення.

02.10.2023 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.55).

У судові засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача в позові просив провести розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судові засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду відзив на позовну заяву (а.с.47-50) та заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.55).

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.11.2021р. , водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Ні Асе», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Іванівський шляхопровід 8, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «HONDA», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який в свою чергу за інерцією здійснив наїзд на автомобіль «Мitsubishi», який зупинився попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси у справі №521/20513/21 відповідача визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.26).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Toyota Ні Асе» , номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АР-0423895 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.26).

27.11.2021р. відповідач надав позивачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.27-28).

Власником автомобіля «Toyota Ні Асе», номерний знак НОМЕР_1 , вантажний фургон є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.15-16).

За результатами проведеного представником ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» огляду пошкодженого майна, а саме транспортного засобу «HONDA», номерний знак НОМЕР_2 , належного ОСОБА_2 , між останнім та ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було досягнуто згоди щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до угоди про виплату страхового відшкодування № ГО-15096/УРР від 31.12.2021 розмір страхового відшкодування було визначено в розмірі 42000,00 грн. (а.с.13).

Відповідно до страхового акту №ГО-15096/УРР по договору страхування № АР-0423895 від 11.12.2021 р. ОСОБА_2 визначено розмір виплати у сумі 42000,00 грн. (а.с.17).

На підставі страхового акту № ГО-15096/УРР від 12.01.2022 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснено виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжною інструкцією № 44788 від 18.01.2022 р. (а.с.14).

04.10.2022 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» направило ОСОБА_1 претензію № ГО-15096/УРР щодо відшкодування завданих збитків у розмірі 21 000,00 грн. в досудовому порядку (а.с.24).

25.10.2022 року ОСОБА_1 направив лист на адресу позивача щодо уточнення змісту претензії № ГО-15096/УРР щодо відшкодування завданих збитків у розмірі 21 000,00 грн. в досудовому порядку , в якому підтвердив про отримання претензії (а.с.18).

Проте у визначений семиденний строк вимоги претензії не задовольнив. Таким чином, прострочення відповідача розпочалося з 28.10.2022 р.

Відповідно до статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі (деліктне зобов`язання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України).

Відповідно до статті 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, в розумінні ст. ст. 993,1187,1194 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування завдання збитків в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілому .

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При розслідуванні страхового випадку ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було встановлено, що відповідно до полісу № АР/0423895 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено тип транспортного засобу В3 (легковий автомобіль з об`ємом двигуна 2001 - 3000 см3). Коригуючий коефіцієнт (К1) застосовано в розмірі 1,18.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Toyota Ні Асе», номерний знак НОМЕР_1 , тип транспортного засобу вказано як вантажний фургон. Тип транспортного засобу підпадає під визначення «вантажні автомобілі вантажопідйомністю до 2 т» (С1). (а.с.15-16).

Коригуючий коефіцієнт (К1) мав бути зазначений - 2. Враховуючи те, що забезпечений транспортний засіб є вантажним автомобілем згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно пункту 38-1.1 ст. 38-1 Закону виникло право на компенсацію 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст.38-1 п.38-1.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідальність за порушення умов страхування , у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Розпорядженням Держфінпослуг від 09.07.2010 №566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» затверджено коригуючи коефіцієнти та їх розміри під час укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також зазначеним розпорядженням визначено порядок визначення коригую чого коефіцієнта.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що враховуючи, що транспортний засіб є вантажним автомобілем, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» тому у позивача виникло право на компенсацію 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у сумі 21 000,00 грн.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача у відзиві про те, що суму страхового відшкодування повинна була відшкодувати страхова компанія в межах укладеного полісу.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 1093,68 грн., які суд вважає також такими, що підлягають задоволенню,з наступних підстав.

До позову позивач надав розрахунок , згідно якого :

Останній період (28/10/2022 - 10/07/2023)

Індекс інфляції : з листопаду 2022 року по травень 2023 року по 100,50 грн. за місцяць.

Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) = 1.05208001.

Таким чином , інфляційне збільшення склало : 21 000,00 x 1.05208001 - 21 000,00 = 1 093,68 грн.

Вимога про стягнення 3% річних в порядку ст.625 ЦК України також підлягає задоволенню, за період з 28.10.2022 по 10.07.2023 р.р. 3% річних становлять суму у розмірі 441,86 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання: з 28/10/2022 до 10/07/2023 ; 21 000,00 x 3 % x 256 : 365 : 100 ; 256 (дні); сума - 441,86 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі № 127/15672/16, зазначено:

« Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 , від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)».

Тому суд, дослідивши та оцінивши всі надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ЮНІВЕС» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно положень статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

Відтак, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову у даній справі, сплачений позивачем судовий збір при зверненні до суду у сумі 2147,20 гривень (платіжне доручення №1606 від 12.04.2023 року), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ЮНІВЕС» суму у розмірі 22 535,54 гривень, яка складається з : 50 % суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 000 грн., інфляційних втрат в розмірі 1 093,68 грн., 3% річних від суми заборгованості в розмірі 441,86 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ЮНІВЕС» суму сплаченого судового збору у розмірі 2 147,20 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 17.01.2024 року.

Суддя О.В.Суворова