ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 199/4667/15-ц

провадження № 61-12св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

суб'єкт, дії якого оскаржуються, - державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихін Сергій Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року в складі судді Богун О. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року в складі колегії суддів: Городничої В. С., Лаченкової О. В., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги та судових рішень судів попередніх інстанцій

У червні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду зі скаргою, в якій просило визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С. В. в частині невиконання вимог заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, а також зобов'язати цього головного державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Скарга мотивована тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2015 року у справі №199/4667/15-ц з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто суму депозиту в розмірі 14 800,00 доларів США та суму процентів в розмірі 1 531,90 доларів США.

Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03 березня 2018 року було прийнято до виконання виконавче провадження № НОМЕР_1 про примусове стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 16 331,09 доларів США на підставі виконавчого листа № 199/4667/15-ц, виданого 18 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська.

20 квітня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» добровільно виконало рішення суду у справі № 199/4667/15-ц, що підтверджується платіжними дорученнями №I0420S9A4X, № 8403 та №8404 від 20 квітня 2013 року, відповідно до яких перерахувало стягувачу суму депозиту в розмірі 14 800,00 доларів США та суму процентів в розмірі 1 233,18 доларів США. Окрім того, від імені та за рахунок стягувача банк як податковий агент перерахував до бюджету податок на доходи фізичних осіб за ставкою, передбаченою статтею 167 ПК України, в розмірі 298, 72 доларів США.

З огляду на фактичне та повне виконання рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» 05 травня 2022 року звернулося до відділу примусовою виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про закриття виконавчого провадження, яка була отримана 09 травня 2022 року. Незважаючи на це, станом на 23 травня 2022 року виконавче провадження не закрито.

Враховуючи наведене, АТ КБ «ПриватБанк» просило скаргу задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року, скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С. В., яка полягає у невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, та зобов'язано усунути порушення.

В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутність в резолютивній частині рішення вказівки на те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків й інших обов`язкових платежів, не є підставою для невиконання банком функцій податкового агента у випадках та в порядку, встановленому законодавством. АТ КБ «ПриватБанк» під час добровільного виконання рішення суду в силу вимог ПК України як податковий агент правомірно сплатило передбачені законодавством податки, тому наявні підстави для часткового задоволення скарги.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2022 року відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що якщо проценти за договором депозиту стягуються за рішенням суду, тобто має місце конкретизація їх розміру, зокрема, через неналежне виконання банком зобов'язань за таким договором, останній не виступає податковим агентом щодо фізичної особи, на користь якої стягуються ці кошти, а відтак не наділений правом нараховувати та утримувати податок за рахунок виплачуваних сум.

Оскільки боржник не повністю сплатив стягувачу визначену рішенням суду суму боргу, помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про виконання судового рішення у повному обсязі та наявність підстав для закриття виконавчого провадження.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

05 травня 2023 року справа № 199/4667/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2023 року зупинено провадження у вказаній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 461/2729/22 (провадження № 61-10834св22).

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке мотивоване тим, що питання оподаткування при добровільному виконанні рішення суду на сьогодні не вирішене, а судова практика з цього приводу є неоднозначною та суперечливою.

Підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду передбачені статтею 403 ЦПК України.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Клопотання учасника справи про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду повинно бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для передачі, визначені статтею 403 ЦПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає, оскільки заявник не довів існування виключної правової проблеми при вирішенні цього спору.

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2015 року у справі № 199/4667/15-ц з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто суму депозиту в розмірі 14 800,00 доларів США та суму процентів в розмірі 1 531,90 доларів США.

Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03 березня 2018 року прийнято до виконання виконавче провадження № НОМЕР_1 про примусове стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 16 331,09 доларів США на підставі виконавчого листа № 199/4667/15-ц, виданого 18 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська.

20 квітня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» добровільно виконало рішення суду у справі № 199/4667/15-ц, що підтверджується платіжними дорученнями №I0420S9A4X, № 8403 та №8404 від 20 квітня 2013 року, відповідно до яких перерахувало стягувачу суму депозиту в розмірі 14 800,00 доларів США та суму процентів в розмірі 1 233,18 доларів США, а також від імені та за рахунок стягувача як податковий агент перерахувало до бюджету податок на доходи фізичних осіб за ставкою, передбаченою статтею 167 ПК України, в розмірі 298, 72 доларів США.

05 травня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до відділу примусовою виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про закриття виконавчого провадження, яка була отримана відділом 09 травня 2022 року, однак станом на 23 травня 2022 року вказана заява залишилась без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду зі скаргою, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що банк добровільно виконав рішення суду, як податковий агент здійснив сплату передбачених законом податків, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, відтак у державного виконавця наявні підстави для закриття виконавчого провадження. Відсутність у резолютивній частині рішення вказівки про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, не є підставою для невиконання банком функцій податкового агента у випадках та й порядку, встановлених законодавством.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Апеляційний суд встановив та це підтверджено матеріалами справи, що боржник перерахував стягувачу визначену рішенням суду суму боргу за депозитним договором з утриманням з цих сум податку на доходи.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку є податкові агенти.

Згідно з підпунктом 165.1.29 пункту 165.1 статті 165 ПК України не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу основна сума депозиту (вкладу), внесеного платником податку до банку чи небанківської фінансової установи, яка повертається йому, сума, яка отримується платником податку внаслідок продажу права вимоги на депозит, а також основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

Таким чином, податковий агент не відраховує податки і обов`язкові платежі з основної суми депозиту (вкладу) на виконання судового рішення про стягнення таких коштів, а тому зазначена в резолютивній частині сума депозиту підлягає сплаті стягувачу у виконавчому провадженні саме у вказаному розмірі.

Положення ПК України визначають поняття «пасивні доходи», яке означає, зокрема, такі доходи, як проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, а також встановлюють ставки податку на пасивні доходи до бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 164.2.8 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального оподатковуваного доходу платника податку включаються пасивні доходи особи.

У підпункті 14.1.268 пункту 14.1 статті 14 ПК України наведено перелік визначених законодавцем видів пасивного доходу. Одним із видів такого доходу є, зокрема, проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, на вклад (депозит) у кредитних спілках, інші проценти (у тому числі дисконтні доходи).

Визначення терміну «проценти» міститься у підпункті 14.1.206 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна. До процентів включається, зокрема, платіж за використання коштів, залучених у депозит.

Ураховуючи положення підпунктів 170.4.1 і 170.4.2 пункту 170.4 статті 170 ПК України та Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій та операцій з ощадними сертифікатами банку, затверджене постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, банк або інша фінансова установа виступає у ролі податкового агента і автоматично здійснює нарахування та стягнення процентів за депозитом.

Отже, законом визначено імперативний порядок сплати податків та інших обов`язкових платежів на проценти за депозитним вкладом. Саме податковий агент здійснює нарахування та сплату цих платежів і є відповідальною за ці дії особою.

Разом з тим, тлумачення статті 265 ЦПК України дає підстави для висновку, що її положення не містять імперативної вказівки щодо додаткової деталізації суми, яка на підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із вказівкою про утримання податків та інших обов`язкових платежів.

З урахуванням змісту статті 19 Конституції України, виконавець при виконанні судового рішення має діяти лише в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі дотримуватися імперативних норм про компетенцію (права та обов`язки).

Перерахування стягувачу суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення та свідчить про порушення принципу належного виконання в частині належного предмету виконання.

Аналогічного висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22).

Встановлено, що фактичного повного виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2015 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 не відбулося, оскільки перерахована боржником на користь ОСОБА_1 сума боргу за депозитним договором не відповідає тій сумі, яка визначена у рішенні суду, що набрало законної сили.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги АТ КБ «ПриватБанк».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на те, що в справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу задоволено, скасовано ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги, витрати відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на сплату судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 2 481,00 грн підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 2 481,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов