Справа № 703/2161/24
09 жовтня 2024 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді Прилуцького В.О.
секретаря судового засідання Дегтярь Л.В.
розглянувши відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом до відповідача та просить розірвати договір оренди землі укладений 14 березня 2006 року, зареєстрований у Смілянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України 05 квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .
Строни в судове засідання не з`явились.
Представник позивача, адвокат Ігнатенко В.М. подав до суду заяву про розгляд справи без його участіта участі позивача, позовні вимоги підтримав.
Ухвалою судді від 24 квітня 2024 року відкрито провадження в справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст.178-180,191,193, ч. 5 ст.279 ЦПК України.
Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Частиною 1 ст.15ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав - обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.
У силу ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства
Згідно із ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність правочину означає, що і є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони, які відповідають вимогам закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Судом установлено, що ОСОБА_3 був власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1, 87 га в межах Малосмілянської сільської ради Черкаського району Черкаської області.
Відповідно до п. 3 Договору, на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна " відсутні будівлі та споруди, а також інші об`єкти інфраструктур - відсутні об`єкти інфраструктури.
Згідно п.9 Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 392 грн. 24 коп. власнику земельної частки (паю).
Згідно п. 11 Договору, орендна плата вноситься у такі строки - один раз на рік до 25 грудня.
Відповідно до п.14 Договору, земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції.
Згідно п.15 Договору, цільове призначення земельної ділянки сільськогосподарське використання (овочівництво, садівництво, закладка фруктового саду).
Згідно п.29 Договору, права орендаря. Орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленному законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інпгі будівлі і споруди; згідно з даним договором закладати багаторічні насадження (фруктовий сад), запроваджувати краплинне зрощення; здійснювати в установленному законодавством порядку згідно даного договору та письмовою згодою орендодавця будівництйо водогосподарських споруд та меліоративних систем; отримувати продукцію і доходи.
Відповідно до п. 30 Договору, обов`язки орендаря. Орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; своєчасно виплачувати орендну плату власнику землі.
Згідно п. 33 Договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.
Відповідно до п. 35 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за, зокрема рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
10 березня 2016 року між ФОП ОСОБА_2 , як орендарем, та ОСОБА_3 , як орендодавцем, укладено Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки.
Іші умови договору, до яких не внесені зміни, зберігають чинність.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , який був власником вище вказаної земельної ділянки, помер.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, у тому числі на вищевказану земельну ділянку.
З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2489 вбачається, що власником земельної ділянки площею 1,8702 га, розташованої в межах Маломіляської сільської ради після смерті ОСОБА_3 стала ОСОБА_4 .
Позивач ОСОБА_1 22 січня 2024 року придбала у ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8702 га в межах Малосмілянської сільської ради Черкаського району Черкаської області відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Старовойтовим О.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 273.
Позивач в позовній заяві, як на підставу для розірвання договору, зазначає, що ФОП ОСОБА_2 тривалий час, більше 5 років, не сплачує орендну плату, передбачену Договором оренди землі від 15 березня 2006 року. Зазначила, що про несплату орендої плати ФОП ОСОБА_2 протягом більш як п`яти років вона дізналась від ОСОБА_4 . Таким чином вважає, що відповідач систематично не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, що є підставою для розірвання договору оренди землі.
Окрім того, як на підставу для розірвання договору оренди землі позивач зазначає, що земельна ділянка, яка була передана в оренду відповідачу ФОП ОСОБА_2 , останнім не використовується, на ній не вирощується товарна сільськогосподарська продукція, не здійснюється овочівництво, садівництво та не закладено фруктового саду, як це передбачено договором оренди землі, натомість є захаращеною та на ній розташований металевий об`єкт, придатність якого до використання викликає об`єктивні сумніви та на встановлення якого, а ні вона, а ні попередні власники земельної ділянки згоди не надавали.
Позивач зазначає, що у встановлений у вище вказаній заяві десятиденний строк відповідач ФОП ОСОБА_2 запитуваної нею інформацію не надав.
Позивач враховуючи, що відповідач ФОП ОСОБА_2 систематично не сплачує орендної плати; товарну сільськогосподарську продукцію на орендованій земельній ділянці не вирощує та не здійснює на ній овочівництво, садівництво, а також не заклав фруктового саду; не дотримується умов збереження стану об`єкта оренди, а саме не застосовує заходів по підвищенню родючості ґрунтів- та їх захисту від ерозії, не дотримується вимог проти ерозійної організації території, натомість утримує її у занедбаному та захаращеному стані; без`їі исьмової згоди орендодавця звів на земельній ділянці металеву споруду, чим істотно порушує умови договору оренди землі змушена звернутися до суду з даним позовом та просити суд розірвати вказаний договір.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі», зазначає, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
Згідно зі статтею 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
На вимогу однієї із сторін договір відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі" може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Положеннями статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.
Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
У цій справі виник спір зокрема і з приводу невиплати відповідачем на користь позивача орендної плати.
За ч. 3 ст. 148-1 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Отже, положення ч. 3 ст. 148-1 ЗК України покладають на особу, яка набула право власності на земельну ділянку обов`язок, протягом одного місяця з дня набуття права власності повідомити про це її користувачів із зазначенням, зокрема: прізвища, ім`я, по батькові для фізичних осіб нового власника; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).
Слід зазначити, що положеннями ч. 3 ст. 148-1 ЗК України на нового власника земельної ділянки покладено обов`язок повідомити користувача його земельної ділянки у визначений спосіб, а саме шляхом надіслання повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручення особисто під розписку.
Повідомлення користувача земельної ділянки про нового власника земельної ділянки в інший спосіб, шляхом усного повідомлення, через третіх осіб, попереднього звернення до суду з позовом про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, шляхом опублікування даних в засобах масової інформації, не свідчить про вчинення дій, що прямо визначені у змісті ч. 3 ст. 148-1 ЗК України.
Позивач не надала до суду доказів виконання обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 148-1 ЗК України.
На переконання суду поведінка ОСОБА_1 спрямована не на отримання орендної плати від відповідача згідно з договором оренди землі, а на створення для нього обставин, що дають їй підстави для розірвання договору оренди землі.
Умови про розмір, періодичність та строки внесення орендної плати за землю встановлюються у договорі оренди (ст. 21 ЗУ «Про оренду землі»).
Відповідно до ч. 6 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Позивач зазначає, що відповідач більше 5 ти років не сплачував орендну плату за договором оренди земельної ділянки від 14 березня 2006 року як попереднім власникам земельної ділянки так і їй особисто, як новій власниці землі.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки відповідно договору купівлі продажу від 22 січня 2024 року. Вимоги ч. 3 ст. 148-1 ЗК України не виконала та в продовж місця з дня набуття права власності не повідомила про це її користувача ФОП ОСОБА_2 не направила листа із зазначенням, зокрема: прізвища, ім`я, по батькові для фізичних осіб нового власника; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.
Наявна в матеріалах справи заява від 05 квітня 2024 року не може вважатись виконанням ОСОБА_1 вимог ч. 3 ст. 141 1 ЗК України, оскільки направлена відповідачу ФОП ОСОБА_2 більш ніж через місяць з дня купівлі земельної ділянки (22.04.24) та не містить в собі платіжних реквізитів куди б відповідач міг здійснити плату за користування земельною ділянкою.
Окрім того посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідач ФОП ОСОБА_2 не сплачував орендну плату більш ніж 5 років, а ні ОСОБА_3 а ні ОСОБА_4 не можуть бути підставою для розірвання договору оренди, оскільки ґрунтуються виключно на словах позивача, однак доказів цього матеріали справи не містять. Окрім того у відповідача відсутній обов`язок по сплаті орендної плати перед позивачем за період, який передує оформленню позивачем свого права власності на земельну ділянку. Попередні власники земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . претензій до орендаря ФОП ОСОБА_2 щодо сплати орендної плати не висунули. Відповідно такі твердження позивача не підтвердженні належними та допустими доказами та не можуть бути сприйняті судом, як підставу для задоволення позову.
З копії п. 11 договору оренди землі від 14 березня 2006 року орендна плата вноситься у такі строки один раз на рік до 25 грудня.
Позивач ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку 22 січня 2024 року, відповідно з зазначеної дати і набула право на отримання орендної плати від відповідача ФОП ОСОБА_2 .
Однак термін сплати орендної плати за користування земельною ділянкою належною позивачу ще не настав, оскільки такий термін встановлено договором до 25 грудня щороку.
Таким чином із наданих позивачем ОСОБА_1 доказів не вбачається систематичної (два та більше випадки) не сплати орендної плати відповідачем за договором оренди від 14 березня 2006 року.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п 11. Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).
Відповідно до положень ст. 141 Земельного кодексу України єдиною підставою припинення права користування земельною ділянкою вказано систематичну несплату земельного податку або орендної плати, та саме на цю підставу посилається позивач як на підставу задоволення позовної вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки від 14 березня 2024 року. Проте дана обставина не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду, оскільки надані стороною відповідача докази не свідчать про не сплату орендної плати за більш ніж п`ять років, а тому вказана позовна вимога з цих підстав до задоволення не підлягає.
Що стосується посилання позивача на те, що земельна ділянка, яка була передана в оренду відповідачу ФОП ОСОБА_2 , останнім не використовується, на ній не вирощується товарна сільськогосподарська продукція, не здійснюється овочівництво, садівництво та не закладено фруктового саду, як це передбачено Договором оренди землі, натомість є захаращеною та на ній розташований металевий об`єкт, придатність якого до використання викликає об`єктивні сумніви, що на її думку підтверджується викопіюванням з кадастрової карти та таблицями зображень виготовленими її представником, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України зазначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79-80 ЦПК України).
З даної інформації суд не має змоги встановити факт не використання земельної ділянки відповідачем та розташування на ній будь якого предмету, зокрема і металевого об`єкту, як про це зазначає позивач.
З зазначених таблиць зображень не можливо встановити яка саме земельна ділянка зображена на них, в який період вони були зроблені та вони жодним чином не доводять тих обставин на які посилається ОСОБА_1 як на підставу для розірвання договору оренди земельної ділянки.
Таким чином суд приходить до висновку, що надані позивачем докази не є належними та достатніми в своїй сукупності та не підтверджують викладених у позовній зяаві тверджень, тому вимоги позовної заяви до задоволенн не підлягають
Відповідно до ст.. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. Відповідно підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 18, 21, 22, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 141, 141-1 ЗК України, ст. ст. 256-258, 266, 267, 545 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст виготовлено 14 жовтня 2024 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький