УХВАЛА

10 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 686/25262/23

провадження № 61-13334ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 05 червня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 05 вересня 2024 року в справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», про стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів у іншого з подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частини майна, вартістю 715 127,50 грн.

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною

позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне

товариство «Державний Ощадний банк України», про стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів у іншого з подружжя у розмірі 25 011,85 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 05 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 вересня 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 74,9 кв. м, житловою площею 42,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0041, площею 0,2090 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за цією ж адресою; 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0040 площею 0,2500 га з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за зазначеною адресою.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позовом ОСОБА_2 задоволено.

Визнано спільним борг колишнього подружжя ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 отримані кошти за договором про споживчий кредит

від 10 березня 2021 року № 22-2021-173 (на придбання нерухомості) та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у порядку зворотної вимоги (регресу) частину сплаченого боргового зобов`язання за період

з 06 вересня 2022 року до 05 жовтня 2023 року у розмірі 25 011,85 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 вересня 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК Українипередбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі за первісним позовом про поділ майна подружжя, а саме визнання права власності на майно вартістю 715 127,50 грн, а також зустрічними позовними вимогами про стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів у іншого з подружжя у розмірі 25 011,85 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2024 року (250 х 3 028 грн =757 000 грн),

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справіпідлягає касаційному оскарженню.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди заявника з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення для заявника, зводиться до незгоди із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи та значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд враховує Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня

1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подавкасаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 176 ЦПК України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», про стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів у іншого з подружжя.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська