Справа № 351/1776/21
Провадження № 22-ц/4808/1183/24
Головуючий у 1 інстанції КАЛИНОВСЬКИЙ М. .
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гринів Яни Василівни на рішення Снятинського районного суду від 21 червня 2024 року, ухвалене в складі судді Калиновського М.М. в м. Снятин Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вироком Снятинського районного суду Івано- Франківської області від 11.06.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 3400 грн без позбавлення права керувати транспортними засобами. Вирок набрав законної сили. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодженя у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки, тому неодноразово перебував на лікуванні та ним було витрачено кошти у сумі 57 708,37 грн на лікарські препарати, аналізи та медичні засоби, що підтверджуються копіями квитанцій. Сума матеріальної шкоди становить 90 000 грн, однак всіх платіжних документів для підтвердження понесених витрат не збереглося. Відповідач в добровільному порядку відшкодував шкоду у розмірі 50 251,26 грн, а тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь решту невідшкодованої суми у розмірі 39 748,74 грн. Окрім матеріальної шкоди позивачу було завдано і моральну шкоду, яка полягає в тому, що він зазнав ряд тілесних ушкоджень, внаслідок яких тривалий час перебував на лікуванні та подальшому потребує оперативного втручання, зазнав душевних та моральних страждань, пережив сильний психологічний стрес, втратив сон та почуття спокою, обмежений у фізичній активності, часто відчував фізичний біль та втомлюваність. Тому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у сумі 150 000 грн.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 457 грн 11 коп матеріальної шкоди та 15 000 грн 00 коп моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 до державного бюджету судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Гринів Я.В. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на те, що суд допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що сума понесених матеріальних витрат на лікування становила близько 90 000 грн. Проте під час лікування не збереглися всі чеки підтвердження понесених витрат. Загальна сума понесених витрат згідно фіскальних чеків становила 57 708,37 грн за усною домовленістю між позивачем та відповідачем про відшкодування завданих збитків, сторони погодили, що ОСОБА_2 в добровільному порядку відшкодує повну суму понесених витрат та відшкодував шкоду в розмірі 50251,26 грн, тому ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача матеріальні збитки на лікування в розмір 39 784,74 грн. Суд першої інстанції врахував тільки витрати, які підтверджувались документально та стягнув з відповідача різницю, що становить 7451,11 грн. Також вважає, що діями відповідача ОСОБА_1 було завдано немайнових витрат, спричинених моральними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні. Після ДТП у позивача з`явилась емоційна напруга, нервозність та побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Після отриманих травм ОСОБА_1 був позбавлений права працювати та, відповідно, отримувати дохід, оскільки був значно обмежений у фізичній активності, часто відчував фізичний біль та втому. Вказані обставини потребують значного часу та зусиль для повного відновлення здоров`я, нормальних життєвих зв`язків. З урахуванням принципу розумності та справедливості розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 150 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідачем направлено апеляційному суду додаткові пояснення, які судом не беруться до уваги, оскільки не відповідають вимогам ст.360 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 і його представник адвокат Гринів Я.В. та відповідач ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися , що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гринів Я.В. у своїй заяві підтримує доводи апеляційної скарги, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві просить відмовити у задоволенні скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 добровільно відшкодував ОСОБА_1 витрати на лікування в сумі 50 251,26 грн, що останнім не оспорюються, а згідно наданих доказів сума понесених витрат на лікування позивачем становить 57 708,37 грн, тому з відповідача на користь позивача стягнув 7 457,11 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав ОСОБА_1 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я останнього, зокрема, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та той факт , що відповідач являється інвалідом ІІІ групи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн.

Рішення суду у цій справі ОСОБА_2 не оскаржує.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що вироком Снятинського районного суду від 11 червня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн без позбавлення права керування транспортними засобами.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що 19 травня 2019 року приблизно о 18 год. 30 хв. у світлу пору доби та суху погоду водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-10 сполученням «Стрий-Чернівці-Мамалига» між селами Тулуків та Любківці Снятинського району Івано-Франківської області у напрямку м. Чернівці зі швидкістю не менше 52 км/год. У цей час відносно напрямку руху автомобіля на правому узбіччі стояв пасажирський автобус марки «Mercedes Sprinter», з якого вийшов потерпілий ОСОБА_1 та перпендикулярно до осі дороги перед автобусом почав переходити проїзну частину на протилежний бік. Водій ОСОБА_2 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_1 , який вийшов на проїзну частину, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, неправильно оцінив дорожньо-транспортно ситуацію, яка склалась, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, реагуючи на небезпеку для руху своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а перетнувши суцільну осьову лінію дорожньої розмітки 1.1, зманеврував ліворуч на смугу зустрічного руху, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . У результаті порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя (а.с.7-10).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зібраними у справі доказами підтверджується наявність вини водія ОСОБА_2 у заподіянні шкоди ОСОБА_1 , завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно виписки №1054419 із медичної карти хворого ОСОБА_1 останній перебував на лікуванні у Обласній клінічній лікарні м. Івано-Франківська з 21.05.2019 року по 07.06.2019 року. Витрати на лікування позивача становлять 57 707,37 грн, що підтверджується квитанціями, долученими до матеріалів справи (а.с.13-30).

В силу ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення невідшкодованої суми матеріальної шкоди у розмірі 7 451, 11 грн, оскільки такий розмір обґрунтований та підтверджений належними та допустимими доказами. Оскільки ОСОБА_2 добровільно відшкодував ОСОБА_1 витрати на лікування в сумі 50 251,26 грн, що останнім не оспорюються, а згідно наданих письмових доказів сума понесених витрат на лікування позивачем становить 57 708,37 грн, тому суд правильно вважав, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 7 457,11 грн.

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, зокрема в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22).

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 травня 2019 року, ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження, які потягнули за собою тривале лікування, проблеми зі станом здоров`я та погане самопочуття, перенесене потрясіння, значний фізичний біль, емоційний стрес, потреби в реабілітації.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Визначаючи розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав ОСОБА_1 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я останнього, зокрема, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та той факт, що відповідач являється інвалідом ІІІ групи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, суд вірно вважав, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн та з урахуванням принципу розумності, виваженості та справедливості, визначений розмір моральної шкоди не призведе до збагачення, а буде достатнім, співмірним та справедливим.

Доводи апеляційної скарги про стягнення 32 297,63 грн (39748,74 грн - 7451,11 грн) матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки жодних доказів (платіжних документів) відповідачем суду не надано.

Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у повному розмірі заявленому позивачем, так як не відповідає характеру, обсягу та тривалістю страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 3028 грн.

Ціна позову в даній справі становить 189 748,74 грн (150 000+39 784,74), яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028грн*100=302 800 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гринів Яни Василівни залишити без задоволення. Рішення Снятинського районного суду від 21 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

О. О.Томин

О.В. Пнівчук