Справа № 930/1650/24
Провадження №2/930/651/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 року м.Немирів

Немирівський районий суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Войницької Т.Є.,

за участі секретаря судового засідання Вакар Г.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Немирівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Немирівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача - ОСОБА_2 .

Той факт, що ОСОБА_2 була матір`ю позивача підтверджується рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 22.01.2024.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

12 березня 2024 року позивач звернувся до державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний його матері, ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 . При огляді нотаріусом наданих ним документів було встановлено, що на свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Кіровської сільської ради 18 травня 1990 року №411, відсутня печатка та підпис виконавчого комітету Кіровської сільської ради Немирівського району Вінницької області. Нотаріусом відмовлено гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що документ не скріплений підписом та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Відповідно до довідки № 214 від 24 квітня 2024 р. виданої КП «Немирівське БТІ» по даним архіву станом на 01.01.2013 р. житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 , Тульчинським бюро технічної інвентаризації 18.05.1990 р. в реєстровій книзі №2 Р№ 408, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , виданого виконавчим комітетом Кіровської сільської ради 18.05.1990 р.

Також доказом, що будинок рахувався за життя за ОСОБА_2 є виписка з погосподарської книги видана виконкомом Немирівської міської ради, де вказано, що головою двору є ОСОБА_2 .

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 , вважає, що він є спадкоємцем померлої за законом та має право успадкувати та оформити нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав за життя ОСОБА_2 , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку.

У зв`язку з тим, що на правовстановлюючому документі відсутня печатка та підпис виконавчого комітету Кіровської сільської ради Немирівського району Вінницької області, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після померлої матері.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 25.06.2024 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

24.07.2024 ухвалою суду витребувано у державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області Кнап Л.П. належним чином завірену копію спадкової справи яка була відкрита після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився. Згідно з поданою письмовою заявою просив розглядати справу у відсутність представника відповідача, не заперечував щодо задоволення позовної заяви.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно зі ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

З цієї норми також випливає те, що таке визнання має не суперечити закону і не порушувати права свободи чи інтереси інших осіб.

Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із способів захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) вказано, що: "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що згідно з копією паспорта серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Кірово Немирівського району Вінницької області, зареєстрований з 29.04.1977 за адресою: с.Кірово Немирівського району.

Згідно витягу №5147 з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Кірово Немирівського району Вінницької області. Його батьками записані: батько «-», матір ОСОБА_3 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . ЇЇ батьками зареєстровані: батько ОСОБА_5 , матір ОСОБА_6 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу 28.10.1959 ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали шлюб. Після укладення шлюбу прізвище подружжя: « ОСОБА_8 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Згідно рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22.01.2024 у цивільній справі №930/3478/23 встановлено факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно.

Згідно довідки КП «Немирівське БТІ» №214 від 24.04.2024 по даним архіву КП «Немирівське БТІ» станом на 01.01.2013 рік житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 . Тульчинським бюро технічної інвентаризації 18.05.1990 р. в реєстровій книзі №2 Р№408 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , виданого виконавчим комітетом Кіровської сільської ради 18.05.1990 р.

Технічний паспорт (інвентарний номер 03160) на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 виготовлений на ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва №411 від 18.05.1990 на право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Кіровської сільської Ради народних депутатів, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_2 на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкомів Немирівської районної Ради народних депутатів №138 від 17.04.1986 та Кіровської сільської Ради народних депутатів від 19.07.1988 №44.

Згідно Виписки з по господарської книги№4744 від 14.05.2024, виданої виконкомом Немирівської міської ради, згідно із записом в по господарській книзі Подільської (колишньої Кіровської) сільської ради за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_4 , житловий будинок по АДРЕСА_1 відкритий на гр.. ОСОБА_2 . Всього сімей проживало у будинку 1, мешканців 1 особа: голова двору ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З спадкової справи №189/2023, заведеної до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що згідно довідки №7204 від 27.09.2023, виданої виконкомом Немирівської міської ради, ОСОБА_2 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент відкриття спадщини за даною адресою відсутні будь-які зареєстровані особи.

28.09.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . в заяві також повідомив, що іншою спадкоємицею за законом є донька померлої ОСОБА_9 .

Згідно заяви №772 від 29.09.2023, засвідченої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л.Г., ОСОБА_9 відмовилася від належної їй частки спадкового майна за законом та/або за заповітом та/або за заповідальним розпорядженням, яке залишилось після смерті її матері ОСОБА_2 .

12.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державного нотаріуса Немирівської державної нотаріальної контори Кнап Л.П. від 13.03.2024 №295/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відмова мотивована тим, що в правовстановлюючому документі, а саме свідоцтві № НОМЕР_5 про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Немирівського району Вінницької області 18.05.1990, відсутня печатка та підпис виконавчого комітету Кіровської сільської ради Немирівського району Вінницької області. Довідка сільської ради про склад колгоспного двору спадкоємцем не надана.

Відповідно до ст. 328 ЦК України особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і відповідно до ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статтей 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1269 ЦК України одним із способів прийняття спадщини є подання спадкоємцем нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про її прийняття.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Судом встановлено, що в свідоцтві № НОМЕР_5 про право особистої власності на жилий будинок, виданому виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Немирівського району Вінницької області 18 травня 1990 року, відсутні печатка та підпис голови органу, яким видано зазначене свідоцтво, також зазначено, що даний будинок належить до колгоспного двору.

Відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про ведення в дію Закону «Про власність» (885-12) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Окрім цього, відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 5 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, що була чинною на час виникнення правовідносин), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР(у редакції 1963 року, що була чинною на час виникнення правовідносин), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Нині чинне законодавство не містить визначення поняття колгоспного двору, що регулювалося відповідними положеннями Цивільного кодексу Української РСР у редакції 1963 року, які були виключені у 1993 році (Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XIIПро внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 18 січня 1994 року).

До введення в дію Закону України «Про власність», чинне законодавство не передбачало реєстрації прав власності на житлові будинки у сільській місцевості. З набранням чинності Закону України «Про власність» інститут суспільних груп за належністю до зайнятості власників перестав існувати.

Пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР 31 жовтня 1975 року № 45/5 встановлено, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Разом з тим, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на той час регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 року за №157/6445.Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Згідно з п.16 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, відносять свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Як встановлено судом, на підтвердження права власності спадкодавці ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на будинок, 1962 року побудови, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , позивач надав копію виписки з погосподарської книги №4744 від 14.05.2024 р., виданої виконкомом Немирівської міської ради, за 1991-1995 р.р., та свідоцтво № НОМЕР_5 про право особистої власності на домоволодіння, однак останнє не скріплене підписом та печаткою юридичної особи, яка видала документ.

Неналежне оформлення правовстановлюючих документів майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на житловий будинок спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст.5 ЦПК України), є саме визнання права власності на житловий будинок за позивачем в порядку спадкування за законом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що право на спірний будинок за спадкодавицею підтверджено належними доказами, вказане нерухоме майно є об`єктом права власності і за змістом ст. 1218 ЦК України може бути об`єктом спадкування.

На думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку, а також враховуючи те, що орган, який видав зазначений правовстановлюючий документ, вже не існує, захистити своє право позивач може лише в судовому порядку.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 її спадкоємицями 1-ї черги за законом є син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_9 . Остання відмовилась від прийняття спадщини. ОСОБА_1 спадщину прийняв, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом, належну спадкодавиці. Однак, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно, а саме на житловий будинок, у зв`язку із чим він позбавлений можливості оформити свої спадкові права на зазначене майно в нотаріальному порядку за обставин незалежних від його волі.

Відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування спадкоємець який позбавлений умов для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований.

Таким чином, належно оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, відповідачем визнаються, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 211, 247, 258, 259, 263, 273, 354, 355 ЦПК України та ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Немирівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на житловий будинок, загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10.09.2024 року.

Суддя Т. Є. Войницька