СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2523/24

пр. № 2/759/2173/24

18 вересня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права на приватизацію квартири в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, в якому просить визнати за нею право на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_5 . До 02.11.2021 року вони разом проживали в квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Її чоловік був власником особового рахунку і з ним 08.09.2010 року був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Ордер на вказану квартиру було видано ОСОБА_6 (мати ОСОБА_4 ) на сім`ю з 3 чоловік, на право зайняття двох кімнат 27,4 кв.м, в кв. АДРЕСА_3 , склад сім`ї на момент отримання ордера: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (чоловік), ОСОБА_4 (син). В 2008 році ОСОБА_6 перенесла інсульт, була лежача, вона разом з дочкою, ОСОБА_2 доглядали за нею до моменту смерті. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а чоловік останньої - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За життя ОСОБА_6 хотіла приватизувати дану квартиру та зверталась до органу приватизації з відповідною заявою, однак вказана заява була оформлена в органі приватизації, але не прийнята, що свідчіть про її намір приватизувати квартиру, в якій проживала вся родина.

ЇЇ чоловік - ОСОБА_4 до смерті матері - ОСОБА_6 вважав, що квартира була приватизована, але під час переоформлення в 2010 році особового рахунку він дізнався, що квартира, в якій вони проживали не приватизована. З цього часу він мав намір приватизувати дану квартиру, однак через поганий стан здоров`я так і не встиг зібрати та оформити всі документи стосовно приватизації. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , вона сплачує всі комунальні послуги за квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 . Брат її чоловіка - ОСОБА_3 з 2009 року офіційно не працює, постійного доходу не має, в даній квартирі постійно не проживає і комунальні послуги не сплачує.

25.11.2021 року вона звернулась з заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4 до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори та було відкрито спадкову справу за № 1608/2021.07.02.2023 року вона отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Крім неї спадкоємцем першої черги є їхня дочка - ОСОБА_2 .

Вона, як дружина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 хоче використати спадкове право на приватизацію квартири після смерті спадкодавця. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Процесуальні дії

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2024 року визначено головуючого суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю. О. (а.с. 64-65).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 68).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2024 року викликано в судове засідання свідків та витребувано докази у справі (а.с. 103-104).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.05.2024 року витребувано докази у справі, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 176-178).

21.02.2024 року до суду від Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, у якому просять відмовити у позові. Вказують, що кв. АДРЕСА_3 ) була надана свекрусі позивача - ОСОБА_6 на родину з трьох осіб: вона, чоловік ОСОБА_7 , син - ОСОБА_4 ОСОБА_7 помер у 1999 році, ОСОБА_6 померла у 2010 році. Після смерті ОСОБА_6 право користування квартирою залишилось у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Відповідно до розпорядження Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації після смерті матері за згодою усіх членів сім`ї договір найму квартири був укладений з ОСОБА_4 , який помер у 2021 році і на теперішній час право користування житлом має лише його брат - ОСОБА_3 . Згідно інформації завідувача сектору з питань приватизації житлового фонду Святошинської РДА в м.Києві станом на 20.02.2024 року вищевказана квартира не приватизована і заяви про її приватизацію мешканцями не подавалось, у зв`язку з чим відсутні законні підстави для визнання за позивачем права на приватизацію квартири у порядку спадкування. З наданих позивачем доказів вбачається, що її місце проживання з 05.06.1990 року зареєстроване у кв. АДРЕСА_4 , будь-яких доказів, що вона мала право користуватись та постійно проживати у спірній квартирі не надано (а.с. 77-81).

23.04.2024 року до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій просить суд повністю задовольнити позовні вимоги. З 15.04.1994 року і до смерті ОСОБА_4 вона була його дружиною, що є головним доказом їх спільного проживання. Її чоловік звертався до відділу приватизації Святошинської РДА, однак спеціалісти відділу не прийняли заяву без комплекту необхідних документів (а.с. 114-118).

Позивач у судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав вказаних в ньому, вказала, що її чоловік хотів приватизувати квартиру, але йому це не вдалось, оскільки він помер.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація свого представника до суду не направила у відзиві на позовну заяву, просили розглядати справу за їх відсутності (а.с. 81).

ОСОБА_3 відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Третя особа Київська міська рада свого представника у судове засідання не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Третя особа Дванадцята Київська державна нотаріальна контора свого представника до суду не направили, направили лист, у якому просили розглядати справу у відсутність їх представника (а.с. 126).

Заслухавши думку позивача, відповідача, дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 06.05.1969 року видано ОСОБА_6 ордер № В115108 на сім`ю з трьох осіб на право зайняття двох кімнат 27,4 кв.м. в кв. АДРЕСА_3 на підставі рішення виконкому Довтневої ради від 28.04.1969 року № 1286, склад сім`ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (чоловік), ОСОБА_4 (син) (а.с. 188-189).

15.04.1994 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 15.04.1994 року (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_6 року від шлюбу народилась ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 27.07.1994 року (а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 (чоловік наймача квартири ОСОБА_6 ) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 21.10.1999 року (а.с. 37).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року, ОСОБА_6 (наймач квартири) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_7 року (а.с. 36).

01.06.2010 року розпорядженням № 561 Святошинської РДА в м.Кмиєві внесено зміни в договір найму житлового приміщення по АДРЕСА_1 і укладено його з ОСОБА_4 (а.с. 33).

08.09.2010 року між КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» та ОСОБА_4 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 32).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 04.11.2021 року (а.с. 19).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 01.12.2021 р. в спірному приміщенні були зареєстровані ОСОБА_4 (чоловік позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 (відповідач по справі) (а.с. 31).

07.02.2023 року ОСОБА_1 державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з відсутністю складу спадкового майна (факту належності спадкового майна спадкодавцю) (а.с. 58).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12.12.2023 року ОСОБА_9 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно (а.с. 59-62).

На підтвердження проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 позивачем надано: копії квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с. 42-56).

Також, у судовому засіданні в якості свідків допитані ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що він хрещений батько відповідача ОСОБА_13 . З батьком ОСОБА_13 - ОСОБА_14 знайомий з 2001 року. ОСОБА_14 хотів приватизувати квартиру та прописати в ній ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , але в той період його мати подавала заяву на приватизацію.

Свідок ОСОБА_11 показав суду, що він зять позивача, тестя знав за життя, бачив його брата, але той тривалий час не з`являвся в спірній квартирі. В 2021 році його тесть ОСОБА_14 планував приватизувати квартиру, але почався « Ковід », він захворів і не встиг приватизувати квартиру.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що позивач її сестра, а відповідач її племінниця. ОСОБА_14 вона знає з 1994 року. В спірній квартирі проживали ОСОБА_14 , його батько та брат, зараз проживає ОСОБА_15. ОСОБА_14 мав намір приватизувати квартиру влітку 2021 року, чи звертався до органів приватизації їй невідомо.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного майна, та майна, що є в комунальній власності.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Закону України (далі - ЗУ) «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини першої статті 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України

Частиною четвертою статті 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У частині десятій статті 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц, а також постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 755/17528/17, від 24 травня 2021 року у справі № 296/2566/18, від 31 серпня 2022 року у справі № 758/9406/19, від 19 червня 2023 року у справі № 295/2637/20.

За змістом статей 3,8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи: заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України).

У позовній заяві позивач зазначає, що її чоловік ОСОБА_4 вважав, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була приватизована його матір`ю ОСОБА_6 , оскільки в документах був оригінал заяви про приватизацію, яку він бачив багато разів. Однак, заява не містить дати та жодних реєстраційних даних, вчинених органом реєстрації, також відсутні підписи наймача та повнолітніх членів сім`ї (а.с.38).

Також, вказує, що після смерті ОСОБА_6 та переоформлення особового рахунку у 2010 році її чоловік ОСОБА_4 дізнався, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 не була приватизована, він мав намір її приватизувати, однак за станом здоров`я за життя не встиг скористатись своїм правом.

Отже, з доказів досліджених під час розгляду справи, показів свідків неможливо дійти висновку про те, що ОСОБА_6 або ОСОБА_4 за життя було розпочато процес приватизації спірної квартири, а саме, що вони звертались до органу приватизації з відповідною заявою та пакетом визначених законодавством документів, які б надали органу приватизації підстави для прийняття рішення щодо їх заяв про приватизацію.

Показами свідків, наданими у судовому засіданні, також не підтверджено, що ОСОБА_4 за життя розпочав процес приватизації квартири.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за життя не скористались своїм правом приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Отже, на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації квартири, у разі, коли вона була у встановленому законом порядку розпочата спадкодавцем за життя та незавершена у визначений законом строк у зв`язку зі смертю заявника.

Проте, до позивача ОСОБА_1 не перейшло право на приватизацію квартири, оскільки таким правом за життя не скористався спадкодавець ОСОБА_4 , докази його належного звернення до органу приватизації суду не надані.

Крім того, суд звертає увагу на тривалість строку, який пройшов з моменту коли ОСОБА_4 дізнався, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 не була приватизована, а саме 10 років, протягом якого ОСОБА_4 не вчинив дій, спрямованих на реалізацію свого права на приватизацію квартири.

Отже, стороною позивача не надано суду жодного підтвердження факту звернення ОСОБА_4 до органу приватизації з відповідною заявою.

Європейський суд з прав людини зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З огляду на встановлені в даній конкретній справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення.

Розподіл судових витрат

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 2680 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права на приватизацію квартири в порядку спадкування залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення виготовлено 30.09.2024.

Суддя Ю.О. Твердохліб