ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1398/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/475/24 Категорія: 310020000 Акулов Є. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Мальцевої Ілони Миколаївни на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 25.06.2024 (повний текст складено 05.07.2024, суддя в суді першої інстанції Акулов Є.М.) цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

у травні 2024 представник ОСОБА_1 адвокат Мальцева І.М. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким просила припинити стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від всих вилів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.04.2024: стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу надану адвокатом Мальцевою І.М. у розмірі 16000 грн.

В обґрунтування вказано на те, що ОСОБА_1 проживав із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

05.04.2024 за судовим наказом з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Вважає, що оскільки неповнолітній син зареєстрований та мешкає із ним за адресою: АДРЕСА_1 , де без реєстрації мешкає і його мати - ОСОБА_2 , на користь якої стягнуто аліменти, то в силу приписів ч. 3 ст. 181 СК України він не повинен сплачувати аліменти, позаяк за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Вказує, що всі аліменти, які стягуються з нього не є власністю сина, а стали додатковим доходом для відповідача, яка таким чином покращує свій матеріальний стан.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 25.06.2024 у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд виходив з того, що реєстрація і проживання дитини з батьком в належному йому будинку, проте також разом із матір`ю, яка проживає там же без реєстрації, і власник у будь- який момент може в судовому порядку вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю шляхом виселення останньої, а також приймаючи до уваги, що мати звернулася за стягненням аліментів, утримує дитину, обслуговує її, піклується про неї, витрачає отримані аліменти саме на дитину, не дає суду підстав для висновку, що дитина проживає саме із батьком. Тим самим, припинення стягнення з нього аліментів на підставі приписів абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України, а саме про присудження аліментів за вибором того з батьків, з ким проживає дитина, буде протирічити інтересам дитини.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Мальцева І.М. подала 25.07.2024 через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення ухвалене з недотриманням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаржник зазначає, що на день звернення до суду ОСОБА_1 так само як і на день видачі судового наказу як виконував свій обов`язок по утриманню сина так і виконує: дає йому щонеділі кишенькові гроші, оплачує телефонний рахунок, оплачує щомісячно послуги інтернетзв`язку, який треба йому мати для вивчення уроків, купує для родини їжу, сплачує комунальні платежі, дає гроші ОСОБА_2 коли та просить аби купити синові одяг, взуття та інше, разом з ним живе та виховує його так як вважає за необхідне. Тобто ОСОБА_1 не вчиняє жодних дій які б суперечили інтересам сина і які б потребували судового захисту зініційованого ОСОБА_2 .

Вважає, що фактично всі аліменти які зараз стягуються і будуть стягуватись в майбутньому в розмірі 3354, 25 грн. з ОСОБА_1 для ОСОБА_2 стали додатковим доходом для неї і її, а не сина власністю, адже вона через те, що має мінливий невеликий дохід та неприязні почуття до ОСОБА_1 у такий спосіб як звернення до суду з заявою про стягнення аліментів вирішила покращити своє матеріальне становище.

Вказує, що саме з підстав того, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрований разом з сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в одному будинку права стягувати з нього аліменти у ОСОБА_2 немає.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Руденко Ю.В., вказуючи на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 16000 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч.3 ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналогічні роз`яснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВРУ №789-Х1І від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У даній справі встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05 квітня 2024 року за судовим наказом з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання їх дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відкрито виконавче провадження (а.с 11-18,23) .

Неповнолітній син сторін зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , де без реєстрації мешкає і його мати - ОСОБА_2 , на користь якої стягнуто аліменти. (а.с. 21,25-26). На момент звернення до суду із позовом неповнолітній не досяг віку, з якого має право вибирати з ким з батьків він вважає доцільним проживати.

Судом встановлено, що неповнолітній проживає з матір`ю, але в будинку батька, який належить останньому на праві приватної власності і за утримання якого останнім сплачуються відповідні комунальні платежі (а.с 97-106).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28 вересня 2022 року по справі № 686/18140/21, дійшов такого висновку: «припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача».

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Отже, відповідно до положень СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що неповнолітній син сторін проживає разом з обома батьками. Позивач не може вважатися таким, що повністю утримує сина.

Порушуючи питання про припинення стягнення аліментів на дитину, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що син знаходяться лише на його утриманні, як і не надав доказів того, що відповідач використовує аліменти за нецільовим призначенням.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам сторін та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення стягнення аліментів на утримання дитини.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 25.06.2024 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Надаючи оцінку вимогам відзиву відповідача про стягнення з позивача 16000,00 грн. витрат на правничу допомогу при розгляді справи, апеляційний суд враховує, що вимоги про відшкодування цих же витрат вирішено по суті додатковим рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 09.09.2024, яке до апеляційного суду не оскаржувалося та в апеляційному порядку не переглядається.

Одночасно з наданого апеляційному суду акту прийому-передачі правничої допомоги від 05.08.2024 вбачається, що адвокатом Руденко Ю.В. відповідачу ОСОБА_2 при апеляційному перегляді справи було надано правничу допомогу, яка полягала з підготовкою відзиву на апеляційну скаргу позивача.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відхилення позову на позивача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Далі, положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що на стадії апеляційного перегляду справи правова позиція сторони є вже сформованою, всі докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, досліджені в суді першої інстанції, відзив на апеляційну скаргу ґрунтується на доводах, викладених в суді першої інстанції в заперечення заявлених позовних вимог та зроблених судом першої інстанції висновках, отже підготовка відзиву на апеляційну скаргу не потребує докладання таких особливих зусиль, на відміну від відпрацювання позиції сторони в суді першої інстанції, відтак, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що мають бути відшкодовані відповідачу за апеляційний перегляд справи має складати 3000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 25.06.2024 (повний текст складено 05.07.2024, суддя в суді першої інстанції Акулов Є.М.) цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 09.10.2024.

Суддя-доповідач

Судді