ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8308/23

Провадження № 22-ц/4820/1854/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивачки-відповідачки ОСОБА_1 ,

представниці відповідача-позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої власності та поділ майна подружжя і зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права особистої власності та поділ майна подружжя.

ОСОБА_5 зазначила, що 26 березня 2009 року між нею та Акціонерним товариством «Укрсиббанк» (далі АТ «Укрсиббанк», банк) був укладений договір №8300 USD банківського вкладу на вимогу «Активні гроші», за умовами якого позивачка вносила на банківський рахунок заощаджені особисто нею та подаровані матір`ю їй кошти. З 29 січня 2011 року вона перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2021 року. На підставі договору про участь в ФФБ №17 від 10 квітня 2013 року, що укладений між ОСОБА_4 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Лістинг» (далі ТОВ «ФК «Лістинг»), за час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,6 кв.м (далі квартира), право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Загальна вартість об`єкта інвестування склала 305 798 грн 96 коп., із яких 218 408 грн 73 коп. внесено за рахунок особистих коштів позивачки (які були зняті з банківського рахунку), що становить 71,42% від загальної вартості квартири, а 87 390 грн 23 коп. за рахунок спільних коштів подружжя, що становить 28,58% від загальної вартості квартири. Відтак її особиста частка у праві власності на квартиру склала 71/100, а частка сторін як подружжя у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , або за кожним по 145/1000. Наразі ОСОБА_4 не погоджується здійснити поділ квартири в добровільному порядку.

За таких обставин ОСОБА_5 просила суд:

визнати за нею право особистої приватної власності на 71/100 частки квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя 29/100 частки квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), в порядку якого виділити їй в особисту приватну власність 145/1000 частки квартири, а іншу 145/1000 частки квартири залишити у власності ОСОБА_4 .

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_4 зазначив, що з грудня 2008 року він і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, а з 29 січня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторони на підставі договору про участь в ФФБ №17 від 10 квітня 2013 року придбали квартиру, здійснили її перепланування та ремонт. Квартира набута сторонами за спільні кошти та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, водночас між ними не досягнуто згоди щодо її поділу.

За таких обставин ОСОБА_4 просив суд у порядку поділу квартири виділити йому в особисту приватну власність та визнати за ним право особистої приватної власності на частки квартири, а іншу частки квартири виділити в особисту приватну власність ОСОБА_5 .

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 22 червня 2023 року прийняв зустрічний позов ОСОБА_4 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_5 .

Короткий зміст судових рішень, ухвалених судом першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2024 року первісний позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на 42/100 частки квартири (реєстраційний номер 01).

Визнано за ОСОБА_5 в порядку поділу майна подружжя право власності на 29/100 частки квартири.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя право власності на 29/100 частки квартири.

В зустрічному позові відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати: 2 170 грн 67 грн. судового збору та 33 216 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати: 259 грн 15 коп. судового збору, 6 360 грн. витрат на правничу допомогу.

Суд керувався тим, що квартира набута ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за час шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності. Водночас на виконання умов договору про участь в ФФБ №17 від 10 квітня 2013 року ОСОБА_5 внесла особисті кошти в еквіваленті 15 556 доларів 15 центів США, що становить 42% від загальної вартості квартири, а решту суми сторони внесли за рахунок спільних коштів подружжя. Відтак за ОСОБА_5 слід визнати право особистої приватної власності на 42/100 частки квартири. Оскільки при поділі інших 58/100 частки квартири частки сторін є рівними, то кожному із них слід виділити по 29/100 цієї частки. Судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог первісного позову.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що квартира придбана ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за спільні кошти та належить їм на праві спільної власності в рівних частках. У справі відсутні докази про те, що на виконання договору про участь в ФФБ №17 від 10 квітня 2013 року ОСОБА_4 сплатив особисті кошти ОСОБА_5 , у тому числі кошти, які та зняла з банківського рахунку. До того ж, з грудня 2008 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільні права та обов`язки. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не врахував правові висновки касаційних судів, не дав належної оцінки дослідженим доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість первісного позову та безпідставність зустрічного позову. Також суд неправильно провів математичні розрахунки часток сторін у квартирі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд не застосував приписи статей 89, 141, 264, 265 ЦПК України.

У зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду в частині відмови в зустрічному позові підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового судового рішення, а в частині задоволення первісного позову підлягає зміні.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 29 січня 2011 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2021 року.

10 квітня 2013 року між ТОВ «ФК «Лістинг» і ОСОБА_4 укладено договір про участь в ФФБ №17, за умовами якого ОСОБА_4 здійснив фінансування та набув у власність квартиру.

Вартість об`єкта фінансування склала 305 798 грн 96 коп., які ОСОБА_4 сплатив: 12 квітня 2013 року 299 645 грн 11 коп., після 26 листопада 2013 року 6 153 грн 85 коп.

20 грудня 2013 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 15058320 на квартиру. Тоді ж у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано його право власності на квартиру (номер запису про право власності 3963575).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

В силу частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для визнання спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норми чинного законодавства визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Водночас, указана презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Водночас майно, придбане одним із подружжя до шлюбу чи за час шлюбу але за кошти, що належали йому особисто, чи на підставі договору дарування або в порядку спадкування, чи в порядку приватизації житлового приміщення та земельної ділянки є особистою приватною власністю цього подружжя та не підлягає поділу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 набули квартиру за час шлюбу в порядку фінансування дольового будівництва.

Ще до реєстрації шлюбу, 26 березня 2009 року ОСОБА_5 уклала з АТ «Укрсиббанк» договір №8300 USD банківського вкладу на вимогу «Активні гроші», за умовами якого банк зобов`язався прийняти на зберігання від ОСОБА_5 грошові кошти, виплатити їй таку суму вкладу та проценти на нього на умовах і в порядку, встановлених цим договором. Для зарахування грошових коштів банк відкрив ОСОБА_5 вкладний рахунок за № НОМЕР_1 у доларах США.

Із виписки по рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 103-105) слідує, що станом на 29 січня 2011 року (дата реєстрації шлюбу між сторонами) на рахунку обліковувалось 15 556 доларів 15 центів США, за період з 29 січня 2011 року по 12 квітня 2013 року на рахунок надійшло 11 788 доларів 66 центів США.

12 квітня 2013 року ОСОБА_5 зняла з рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 27 325 доларів США, що еквівалентно 218 408 грн 73 коп. (а.с. 18).

Того ж дня ОСОБА_4 вніс на рахунок ТОВ «ФК «Лістинг» 299 645 грн 11 коп. фінансування будівництва за договором про участь в ФФБ №17 (а.с. 19).

Отже, встановивши внесення ОСОБА_4 на фінансування будівництва частини особистих коштів ОСОБА_5 , сума яких еквівалентна 15 556 доларам 15 центів США, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що частка ОСОБА_5 у спільній власності сторін є більшою. Відтак за нею слід визнати право особистої приватної власності на частку у квартирі, а решту частки у квартирі поділити між сторонами порівну.

Крім того, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи ОСОБА_4 про те, що з грудня 2008 року він і ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, а тому кошти на банківському рахунку ОСОБА_5 є спільною сумісною власністю подружжя.

Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2021 року (справа №204/6931/20) зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Водночас у цій постанові Верховний Суд звернув увагу на те, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. (постанова Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16).

У контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх також відзначено, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

Суд першої інстанції дав належну оцінку дослідженим доказам, у тому числі показанням свідків, і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність існування з грудня 2008 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відносин, притаманних подружжю.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи сторін про участь у фінансуванні будівництва сторін третіх осіб, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

В цій частині висновки суду першої інстанції є правильними.

Твердження ОСОБА_4 про придбання сторонами квартири в цілому за спільні кошти, внаслідок чого їх частки у праві власності на квартиру є рівними, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права є безпідставними.

Також висновки суду не суперечать правовим позиціям, які висловлені Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року (справа №6-843цс17), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року (справа №372/504/17), Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 3 червня 2024 року (справа №712/3590/22), Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 12 червня 2019 року (справа №595/324/17) і від 17 червня 2024 року (справа №705/1338/21), Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 27 червня 2018 року (справа №757/45050/15-ц) і від 10 листопада 2023 року (справа №755/12702/22), Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 7 квітня 2020 року (справа №199/3645/17).

Разом із тим, суд першої інстанції неправильно обчислив розмір часток сторін у праві власності на квартиру.

Фінансування будівництва квартири здійснено за рахунок особистих коштів ОСОБА_5 на суму 15 556 доларів 15 центів США, що еквівалентно 124 340 грн 31 коп. (218408,73?15556,15:27325). Враховуючи загальну вартість будівництва (305 798 грн 96 коп.) ОСОБА_5 набула право особистої приватної власності на 40% квартири або на 2/5 частки у ній (124340,31?100:305798,96). У зв`язку з цим при поділі майна подружжя частки ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у праві власності на квартиру становлять по 3/10 (3/5:2).

Вирішуючи як первісний позов ОСОБА_5 , так і зустрічний позов ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 набув право власності на частку у квартирі. Натомість, всупереч приписів статей 264, 265 ЦПК України суд помилково сформулював висновок про відмову у зустрічному позові ОСОБА_4 .

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним доказам, неправильно визначив частки сторін і помилкового дійшов висновку про необґрунтованість зустрічного позову ОСОБА_4 , у зв`язку з чим ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

За наслідками вирішення спору слід визнати право особистої приватної власності ОСОБА_5 на 2/5 частки квартири та право спільної часткової власності ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на 3/10 частки квартири за кожним у порядку поділу майна подружжя.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом №3674-VI.

Статтею 1 Закону №3674-VI встановлено, що судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За змістом частини першої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

В силу підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Із положень статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою . Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Законом №3674-VI визначені ставки судового збору, зокрема за подання фізичною особою позову майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За загальним правилом стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням висновків апеляційного суду первісний позов ОСОБА_5 задоволено на 82% (70?100:85,5), тобто не задоволено на 18% (100-82). У свою чергу зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено на 60% (30?100:50), тобто незадоволено на 40% (100-60).

Відтак, сторонам мають бути відшкодовані витрати зі сплати судового збору за подання позовів: ОСОБА_5 з ОСОБА_4 2 143 грн 91 коп. (2614,52?82%), ОСОБА_4 з ОСОБА_5 916 грн 86 коп. (1528,10?60%).

Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, ОСОБА_5 слід звільнити від сплати ОСОБА_4 судового збору за подання зустрічного позову та присудити з останнього на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання первісного позову у розмірі 1 227 грн 05 коп. (2143,91-916,86).

Із матеріалів справи слідує, що на підставі договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів особи в суді від 28 березня 2023 року, укладеного між ОСОБА_5 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора «Місяць і Партнери» (а.с. 137-138), адвокат Савінський О.П. надавав ОСОБА_5 професійну правничу допомогу по справі в суді першої інстанції. За умовами додаткового договору від 28 березня 2023 року до цього договору (а.с. 136) сторони визначили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 40 000 грн, який сплачується клієнтом протягом 20 робочих днів після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті справи.

На підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №8/05 від 8 травня 2023 (а.с. 140) Адвокатське об`єднання «Юрколегія» (далі АО «Юрколегія») надавало ОСОБА_4 професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

За додатковою угодою від 8 травня 2023 року до цього договору (а.с. 141) сторони визначили вартість правових послуг (гонорару) в сумі 45 000 грн (за ознайомлення з матеріалами справи, надання консультацій і роз`яснень 7 500 грн, за підготовку та подачу процесуальних документів, представництво інтересів клієнта в суді 37 500 грн).

Згідно квитанцій (а.с. 142-144) ОСОБА_4 вніс на банківський рахунок АО «Юрколегія» 45 000 грн.

Відповідно до ордера на надання правничої (правової допомоги) серії ВХ №1039882 від 11 травня 2023 року, виданого АО «Юрколегія» (а.с. 153), професійну правничу допомогу ОСОБА_4 надавала адвокатка Чулкова Н.К.

Сторони не оспорюють факт надання адвокатами правничих послух, їх реальність і співмірність.

Враховуючи, що адвокати надавали сторонам правничу допомогу в цілому по справі (як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом), а також пропорційність задоволення цих позовів, сторонам мають бути відшкодовані витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції: ОСОБА_5 з ОСОБА_4 24 400 грн ((40000:2?82%)+(40000:2?40%)), ОСОБА_4 з ОСОБА_5 17 550 грн ((45000:2?18%)+(45000:2?60%)).

З урахуванням вимог частини десятої статті 141 ЦПК України, ОСОБА_5 слід звільнити від сплати ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та присудити з останнього на користь ОСОБА_5 такі витрати у розмірі 6 850 грн (24400-17550).

Всього з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 слід присудити судові витрати в суді першої інстанції у розмірі 8 077 грн 05 коп. (1227,05+6850).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_4 сплатив судовий збір у розмірі 3 256 грн 76 коп., а саме на рішення суду в частині вирішення первісного позову 963 грн 27 коп., на рішення суду в частині вирішення зустрічного позову 2 293 грн 49 коп.

Оскільки первісний позов ОСОБА_5 задоволено на 82% (70?100:85,5) та не задоволено на 18% (100-82), а зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено на 60% (30?100:50) та не задоволено на 40% (100-60), то ОСОБА_5 повинна відшкодувати ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 549 грн 48 коп. ((963,27?18%)+(2293,49?60%))

На підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №13/08 від 13 серпня 2024 (а.с. 172) Адвокатське об`єднання «Юрколегія» (далі АО «Юрколегія») надавало ОСОБА_4 професійну правничу допомогу в апеляційному суді.

За додатковою угодою №1 від 13 серпня 2024 року до цього договору (а.с. 173) сторони визначили вартість правових послуг (гонорару) у фіксованій сумі 22 000 грн.

Згідно квитанції (а.с. 176) ОСОБА_4 вніс на банківський рахунок АО «Юрколегія» 22 000 грн.

Відповідно до ордера на надання правничої (правової допомоги) серії ВХ №1072376 від 28 серпня 2024 року, виданого АО «Юрколегія» (а.с. 174), професійну правничу допомогу ОСОБА_4 надавала адвокатка Чулкова Н.К.

На підставі договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів особи в суді від 11 вересня 2024 року, укладеного між ОСОБА_5 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора «Місяць і Партнери» (а.с. 214-215), адвокат Савінський О.П. надавав ОСОБА_5 професійну правничу допомогу по справі в суді апеляційної інстанції. За умовами цього договору сторони визначили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 20 000 грн, який сплачується клієнтом не пізніше 20 днів з дати ухвалення Хмельницьким апеляційним судом рішення по суті справи.

Враховуючи, що адвокати надавали сторонам правничу допомогу в цілому по справі (як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом), а також пропорційність задоволення цих позовів, сторонам мають бути відшкодовані витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_5 з ОСОБА_4 12 200 грн ((20000:2?82%)+(20000:2?40%)), ОСОБА_4 з ОСОБА_5 8 580 грн ((22000:2?18%)+(22000:2?60%)).

З урахуванням вимог частини десятої статті 141 ЦПК України, ОСОБА_5 слід звільнити від сплати ОСОБА_4 витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги і витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та присудити з останнього на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 2 070 грн 52 коп. (12200-1549,48-8580).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2024 року в частині вирішення зустрічного позову скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, а в частині вирішення первісного позову та розподілу судових витрат між сторонами змінити.

Первісний позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право особистої приватної власності на 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Визнати за ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в порядку поділу майна подружжя право власності на 3/10 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Визнати за ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) в порядку поділу майна подружжя право власності на 3/10 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

В решті позовів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 8 077 гривень 05 копійок судових витрат в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 2 070 гривень 52 копійки судових витрат в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Заворотна О.Л.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48