Справа № 541/2445/24
Номер провадження 2/541/940/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 жовтня 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Шатілової Л.Г.,

за участі секретарів судового засідання Непокупної Л.М., ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Жиліної О.В.,

представника відповідача адвоката Долженко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миргород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, третя особа: ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до закінчення сином навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Просила допустити негайне виконання вирішення суду в межах платежу за один місяць, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Вимоги мотивує тим, що вона ОСОБА_2 є матір`ю , а відповідач ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області по справі №1620/374/2012, провадження №2/1620/218/2012 від 02 квітня 2012 року шлюб з ОСОБА_3 був розірваний. Вказала, що після розірвання шлюбу дитина перебуває на її повному утриманні та проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з недосягненням добровільних домовленостей щодо утримання сина з боку батька, змушена була звертатися до суду. Рішенням Миргородського міськрайонного суду по справі №1620/429/2012, провадження №2/1620/231/2012, від 02 квітня 2012 року позов про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 від усіх видів доходів відповідача було задоволено. На даний час ОСОБА_4 навчається на першому курсі Київського національного університету імені Тараса Шевченка за контрактом. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 192 600 гривень 00 копійок. Термін закінчення навчання - 2027 рік.

Зазначила, що вона несе витрати стосовно оплати проживання сина у гуртожитку. На даний час ОСОБА_4 досяг повноліття, не працює. Виплату аліментів за рішенням суду вже припинено, але відповідач в добровільному порядку не утримує сина. ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, адже продовжує навчання, витрачає кошти на харчування й одяг, на проїзд до місця навчання, придбання навчальної літератури та канцелярських товарів тощо.

ОСОБА_3 є здоровим і працездатним, інших осіб на утриманні не має, тому має можливість надавати матеріальну допомогу сину. Проте, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв`язку з чим змушена звертатися до суду із вказаною позовною заявою.

Ухвалою суду від 08.07.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

29.07.2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що позовні вимоги ОСОБА_2 ним не визнаються в повному обсязі, в їх задоволені просив відмовити, судові витрати покласти на позивача. Вказав, що станом на 01.07.2024 року він має заборгованість зі сплати аліментів, з урахуванням виконавчого збору та штрафу за виконавчим листом №2/1620/231 від 02.01.2012 року у розмірі 14 009, гри. 85 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів та листом Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області від 29.07.2024р. 28.05.2024 року його сину ОСОБА_4 виповнилося вісімнадцять років. 21 лютого 2015 року він одружився з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від цього шлюбу у нього народилася друга дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Неповнолітня дочка перебуває на його утриманні. 11.05.2016 року його матері, ОСОБА_7 , встановлено 3 групу інвалідності. Вона потребує постійного медикаментозного лікування та має протипоказання до важкої фізичної праці. Згідно з довідкою про доходи № 2920 2499 6791 1751 від 11.07.2024 року виданої Миргородським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, мати отримує пенсію за віком, яка не покриває повністю потреб на її медикаментозне лікування, а він як син, зобов`язаний допомагати хворій, непрацездатній матері. Також зазначив, що має злоякісне захворювання шкіри правого плеча та потребує постійного медикаментозного лікування, хіміотерапію та реабілітації після проведеного оперативного лікування 21.05.2024 року. Через онкологічне захворювання він не працює і не має джерел доходів, пенсію не отримує.

З урахуванням його стану здоров`я, наявності інших утриманців та відсутності доходів, він сам потребує матеріальної допомоги, оформленням якої від держави займається зараз. Вважав, що він не має можливості та ресурсів надавати матеріальне забезпечення повнолітній дитині, оскільки у нього відсутні джерела доходу і він сам знаходиться у скрутному матеріальному становищі (а.с.41-44).

30.08.2024 року від представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Жиліної О.В., надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що посилання відповідача на наявність на утримання неповнолітньої дитини є недоречним, оскільки мати дитини, ОСОБА_5 , теж зобов`язана утримувати та забезпечувати свою дочку. Позивач ОСОБА_2 також перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 09.03.2022 року. Від даного шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач, окрім спільного повнолітнього сина має на утриманні ще малолітню дитину і на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. А наявність на утриманні відповідача хворої непрацездатної матері , якій встановлено 3 групу інвалідності, не може вважатися беззаперечною підставою неспроможності утримувати повнолітнього сина, тому що ОСОБА_7 отримує виплати для осіб з інвалідністю та лікується за кошти Державного бюджету за програмою «Доступні ліки».

Стосовно захворювання яким страждає ОСОБА_3 зазначила, що згідно виписки №5132 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, наданої до відзиву на позовну заяву слідує, що відповідач перебував на стаціонарному лікуванні з 20.05.2024 по 23.05.2024 та виписаний після операції із задовільним станом (хіміо-, гормоно-, імунотерапії не потребує), що не перешкоджає йому в подальшому працювати. Просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі (а.с.69-70).

09.09.2024 року від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Жиліної О.В. надійшли письмові пояснення в яких остання зазначила, що ОСОБА_2 несе витрати на утримання сина в загальному розмірі 17970,00 грн на місяць без врахування витрат на придбання одягу, канцелярських товарів, лікарських препаратів та засобів гігієни. Вважала, що відповідачем не доведена наявність істотних обставин, які б унеможливлювали надання останнім матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина на період його навчання, а також скрутного матеріального становища (а.с.75-77 )

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву в якій просила судовий розгляд проводити за її відсутності, позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити. (а.с.29).

Представник позивача адвокат Жиліна О.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити , в подальшому надала заяву про розгляд справи без її участі. (а.с. 101).

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Долженко О.М., в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, в подальшому надала клопотання в якому просила частково задовольнити позовні вимоги в розмірі 1/16 частини доходів відповідача щомісячно до закінчення дитиною навчання, стягнути з позивача судові витрати в розмірі 5000 грн., розгляд справи провести за її відсутності (а.с.97).

Третя особа в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.(с.30).

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7). ОСОБА_4 зареєстрований разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6 зворот, 8). 02.04.2012 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.8 зворот). ОСОБА_4 навчається на першому курсі Київського національного університету імені Тараса Шевченка за контрактом, що підтверджується договором №1536 ІТ про навчання від 30 серпня 2023 року (а.с.10-11). Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 192 600 (сто дев`яноста дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок, що підтверджується договором №1536/1 ІТ про надання платної освітньої послуги (навчання) для підготовки фахівців Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Термін закінчення навчання - 2027 рік (а.с.9зворот,12-13). Витрати на проживання в гуртожитку в період вересень 2023-травень 2024 становить 7733,33 грн, оплату яких здійснила позивачка (а.с.14-16).

ОСОБА_2 09.03.2022 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , від даного шлюбу мають спільну дочку, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.73 та зворот).

Відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з позивачем уклав 21.02.2015 року шлюб з ОСОБА_5 (а.с.46), від даного шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.47). Згідно копії довідки від 12.07.2024 ГУ Пенсійного фонду України ОСОБА_3 на обліку не перебуває та пенсії не отримує (а.с.51). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року розмір доходів ОСОБА_3 становить 8342,54 грн (а.с.95). Згідно копії листа Миргородського ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 29.07.2024 загальний розмір заборгованості по сплаті аліментів та виконавчого збору складає 11009,85 грн. (а.с.56). Згідно копії виписки №5132 із медичної карти амбулаторного хворого 21.05.2024 року ОСОБА_3 проведено адекватне ел/висічення пухлини шкіри правого плеча. Хіміо-,гормоно-,імунотерапії не потребує (а.с.57). Згідно копії висновку №3 від 13.06.2024 року ОСОБА_3 має злоякісне захворювання шкіри правого плеча (2024 р.) (а.с.58). Мати відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 є особою з третьою групою інвалідності і їй протипоказана важка праця (а.с.49).

Згідно з ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Положеннями ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Відповідно до ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батька можливість надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із розрахунку наявності такої можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Твердження відповідача про те, що він також повинен утримувати дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не береться судом до уваги, оскільки позивач по справі також від другого шлюбу має дитину ОСОБА_9 , 2022 року народження, і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Також, судом взято до уваги той факт, що ОСОБА_4 зареєстрований та фактично проживає за адресою своєї мами, а тому остання несе більші витрати на утримання сина, оскільки він повністю перебуває на матеріальному забезпеченні матері. Наявність у відповідача іншої дитини не є підставою для звільнення останнього від сплати аліментів на сина, який продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги.

Доводи відповідача про наявність у нього непрацездатної матері, якій встановленого 3 групу інвалідності, також не беруться судом до уваги, оскільки ОСОБА_3 не надав доказів того, що він несе витрати на її утримання та вона потребує такої допомоги.

Суд вважає, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_4 на платній основі на очній формі навчання, останній потребує матеріальної допомоги від батьків, зокрема, на оплату харчування, проживання у гуртожитку, проїзду до місця навчання, придбання одягу, взуття, гігієнічних засобів, навчального приладдя, канцелярських товарів тощо. В свою чергу, відповідач після досягнення сином повноліття жодної допомоги на утримання сина не надає, крім того має заборгованість зі сплати аліментів до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Стан здоров`я відповідача не має обмежень по працевлаштуванню, що не позбавляє останнього можливості працювати, доказів зворотного суду не надано.

При ухваленні рішення суд враховує, що повнолітній спільний син сторін у зв`язку з навчанням в університеті на очній формі навчання потребує матеріальної допомоги, враховуючи стан здоров`я, матеріальний стан відповідача, його часткове визнання позову, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно.

Також, у відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне визначити дату початку стягнень з дати звернення до суду, а саме з 04.07.2024 року.

У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи 03.07.2024 року між позивачем та адвокатом Жиліною О.В. укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.18).

Відповідачем було заявлено клопотання про покладення судових витрат на позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами ч. 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, суду було надано: копію договору про надання правничої допомоги від 03.07.2024, копію акту здавання-приймання виконаної роботи від 04.07.2024, копія квитанції про сплату 4000,00 грн за надання правничої допомоги від 03.07.2024 (а.с.18-19).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, фінансовий стан обох сторін.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.10.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновими вимогами, задоволення судом позовних вимог, суд вбачає наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 4 000 грн 00 коп., що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак позовні вимоги в частині стягнення правничої допомоги підлягають задоволенню.

Оскільки сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 180, 192, 199 СК України, ст.ст.81, 259, 263-265, 279 , 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, третя особа: ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ( НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на період його навчання в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ОСОБА_4 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Відомості про сторін у справі:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Жиліна Ольга Василівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1440 видане на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 13.01.2015 року, адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: адвокат Долженко Оксана Миколаївна свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №894 від 19.06.2008 року видане Луганською обласною КДКА на підставі рішення № 5 від 19.06.2008, адреса 37600 Полтавська область, м.Миргород. вул. Незалежності, 15 оф.5.

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя: Л. Г. Шатілова