П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про звільнення спадкового майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про звільнення спадкового майна з-під арешту.

Свої вимоги мотивувала тим, що згідно з свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належить в рівних долях позивачу та ОСОБА_2 . Постановою Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № НОМЕР_1 від 27 березня 2020 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , син позивача. 05 жовтня 2022 року Приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу Фетісовою Віталіною Олександрівною відкрито спадкову справу № 15/2022 після смерті ОСОБА_2 07 жовтня 2022 року листом Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фетісова Віталіна Олександрівна повідомила позивача про наявність арешту майна ОСОБА_2 , який накладено постановою Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві № 46490016 від 12 лютого 2015 року та постановою Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві № 51719771 від 21 липня 2016 року.

Згідно листа Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27 жовтня 2023 року згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділу перебувало: виконавче провадження № НОМЕР_1. 30 березня 2020 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

25 вересня 2023 року листом Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) позивачу відмовлено у знятті арешту з майна боржника ОСОБА_2 .

На підставі наведеного позивач просила суд зняти арешт із всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , накладений на підставі постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № НОМЕР_1 від 27 березня 2020 року про накладення арешту на майно боржника.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 травня 2024 року знято арешт із всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , накладений на підставі постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № НОМЕР_1 від 27 березня 2020 року про накладення арешту на майно боржника.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 05 червня 2024 року Головне управління Державної податкової служби у місті Києві направило апеляційну скаргу, в якій зазначило, що оскаржуване рішення в частини покладення на нього обов`язку відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення витрат зі сплати судового збору у розмірі 536, 80 грн з ГУ ДПС у м. Києві та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути всю суму судового збору з іншого відповідача.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання, призначене на 19.09.2024 року, з`явився представник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, зазначив також і про те, що відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 536,80 грн з кожного.

Суть доводів апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби у м. Києві полягає в тому, що апелянт вважає, що він не є належним відповідачем по справі, ним фактично не порушено права позивача, відтак з нього не повинен бути стягнений судовий збір.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, суть вимог позивача полягала у звільненні спадкового майна, що належить ОСОБА_2 з-під арешту, який був накладений на підставі постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № НОМЕР_1 від 27 березня 2020 року.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до вказаної постанови старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 саме за вимогою Головного управління ДПС у м. Києві, яке було стягувачем. Таким чином, арешт майна забезпечував вимогу саме Головного управління ДПС у м. Києві.

Зважаючи на наведене, належним відповідачем у справі є саме стягувач у виконавчому провадженні, яким є апелянт.

Той факт, що в подальшому податковий орган вже після закриття виконавчого провадження списав податкову заборгованість боржника, жодним чином не змінює того, що таке накладення було вчинене в його інтересах і саме він має виступати відповідачем по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано розподілив витрати з обох відповідачів.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько