ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 756/19660/21

провадження № 61-6815св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Усачука Олексія Івановича на постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року в складі колегії суддів Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Матвієнко Ю. О.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів, відшкодування майнової шкоди, стягнення штрафних санкцій та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- розірвати договори: від 02 червня 2021 року № 02-06/2021, від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, додаткову угоду від 29 липня 2021 року № 1 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, договір від 09 липня 2021 року № 09-07/2021-1, додаткову угоду від 29 липня 2021 року № 2 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, додаткову угоду від 29 липня 2021 року № 3 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, які укладені між ним та ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди за неналежне виконання умов договорів та додаткових угод до них 497 000,00 грн (вартість усунення недоліків виконаних робіт) та 181 700,00 грн (сплачені відповідачу аванси за виконання робіт);

- стягнути з ОСОБА_2 штраф за несвоєчасне виконання умов договорів та додаткових угод до них у розмірі 1 238 231,90 грн.

Зазначав, що за наведеними вище договорами ОСОБА_2 були виконані будівельні роботи неналежної якості та з порушенням строків їх виконання. Це призвело до завдання майнової шкоди в розмірі 497 000,00 грн, які він витратив для усунення недоліків виконаних відповідачем робіт. Також просив розірвати укладені з ОСОБА_2 правочини та повернути сплачені ним за договорами аванси. Зазначав, що з відповідача необхідно також стягнути штраф за несвоєчасне виконання умов договорів та додаткових угод, який в загальному розмірі складає 1 238 231,90 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

16 листопада 2023 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додаткову угоду від 29 липня 2021 року №3 до договору № 09-07/2021-1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 600,00 грн попередної оплати за додатковою угодою від 29 липня 2021року № 3 до договору № 09-07/2021-1, 33 000,00 грн штрафу за порушення строків виконання робіт за додатковою угодою від 29 липня 2021 року №3 до договору № 09-07/2021-1. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції керувався тим, що акти виконаних робіт за договорами від 02 червня 2021 року № 02-06/2021, від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 1 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021 відсутні, хоча їх наявність є обов`язковою та погодженою умовою для проведення остаточних розрахунків. Наявність в матеріалах справи копій розписок відповідача про отримання повного розрахунку свідчить про те, що роботи були виконані та позивач їх прийняв, здійснивши повний розрахунок. Позивач негайно не заявив про наявність у роботі відповідача відступів від умов договору або інших недоліків будівельних робіт.

Суд відмовив у позові про розірвання договорів від 02 червня 2021 року № 02-06/2021, від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, додаткової угоди від 29 липня 2021 року № 1 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, оскільки, виявивши відповідні недоліки робіт, позивач мав негайно про них заявити (зокрема шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт), чого не вчинив. До проведення повної оплати за укладеними правочинами позивач не пред`являв зауважень чи претензій щодо строків виконання робіт, їх обсягу та якості. В матеріалах справи відсутні підтвердження, що позивач відмовився від підписання акта виконаних робіт. Зафіксовані в дефектному акті недоліки робіт за вказаними правочинами не можуть бути підставою для їх розірвання, адже зафіксовані в акті після значного спливу часу, коли позивач вже здійснив повну оплату за договорами, що виключає можливість замовника (позивача) у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено, що зафіксовані в дефектному акті недоліки відповідач приховав від позивача, або ж вони мають характер прихованих та є істотними. Позивач не заявляв клопотань щодо проведення у справі відповідної судової експертизи, хоча необхідність з`ясування обставин справи у цій частині потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких достовірно встановити відповідні обставини неможливо. Суд виснував, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності підстав для розірвання договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021-1 та додаткової угоди від 29 липня 2021 року № 2 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021.

Суд зазначив, що відповідач не розпочав виконання робіт за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, тому є підстави для задоволення позовних вимог про розірвання додаткової угоди № 3 й стягнення з ОСОБА_2 попередньої оплати за додатковою угодою № 3 в розмірі 4 600,00 грн та 33 000,00 грн штрафу за порушення строків виконання робіт за додатковою угодою № 3.

03 квітня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки, завдані внаслідок порушення договірних зобов`язань, в розмірі 497 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що наявними в матеріалах справи письмовими доказами доведено наявність недоліків у роботах, які виконані ОСОБА_2 за умовами укладених між сторонами договорів. Відповідач ОСОБА_2 не розпочав виконання робіт за додатковою угодою № 3 до договору від 29 липня 2021 року № 09/07/2021. Це підтверджується змістом акта виявлених недоробок у роботах від 22 вересня 2021 року. Після встановлених недоліків та порушень договору ОСОБА_2 не усунув недоліки та не виконав роботи, що були визначені договорами будівельного підряду. 27 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_3 був укладений договір підряду № 27-09/2021, за умовами якого ОСОБА_3 зобов?язався власними та/або залученими силами і засобами відповідно до чинних в Україні будівельних норм та правил виконати роботи щодо завершення малярних робіт та проведення заходів для усунення недоліків гіпсокартонних конструкцій стелі на об?єкті, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 4.2 зазначеного договору сторонами визначена загальна вартість будівельних робіт у розмірі 497 000,00 грн. 19 листопада 2021 року ОСОБА_1 прийняв роботи за укладеним із ФОП ОСОБА_3 договором підряду № 27-09/2021. Отже, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми збитків, завданих внаслідок порушення договірних зобов`язань, в розмірі 497 000,00 грн, є законними та обґрунтованими.

Апеляційний суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання укладених з ОСОБА_2 договорів, адже договірні відносини між сторонами фактично припинені. ОСОБА_2 не виправив зафіксованих недоліків на об?єкті, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 уклав договір підряду № 27-09/2021 з ФОП ОСОБА_3 , який виконав відповідні роботи. Це не заперечувалось сторонами. Відтак розірвання договорів будівельного підряду із ОСОБА_2 не є необхідним.

Апеляційний суд визнав безпідставними вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди за неналежне виконання умов договорів у розмірі 181 700,00 грн та штрафу за несвоєчасне виконання умов договорів в розмірі 1 238 231,90 грн, зазначивши, що договірні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинені. ОСОБА_1 не заявляє до ОСОБА_2 вимог щодо виконання ним взятих на себе зобов`язань або усунення недоліків проведених робіт, позивач здійснив дії на усунення недоліків робіт за власний рахунок. Відтак права ОСОБА_1 відновлюються у повному обсязі шляхом стягнення на його користь збитків, завданих внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань, в розмірі 497 000,00 грн.

17 травня 2024 року додатковою постановою Київського апеляційного суду заяву адвоката Грабового О. А., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 8 000,00 грн та витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

06 травня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Усачук О. І. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року, в якій просить її в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди та штрафу скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, тому Верховним Судом не переглядається.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не розпочав виконання робіт за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3 та не повернув сплачений аванс у розмірі 4 600,00 грн, однак апеляційний суд безпідставно відмовив у цій частині позову. Відповідно до висновків, які викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 26 червня 2018 року в справі № 910/9072/17 (провадження № 12-125гс18), у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2022 року в справі № 913/703/20, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки такою підставою є виконання, проведене належним чином; аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

У постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року в справі № 904/7804/16 зазначено, що законом передбачено можливість складання акта та підписання його підрядником в односторонньому порядку, що спрямовано на захист інтересів підрядника, якщо замовник безпідставно ухиляється від належного прийняття виконаної роботи.

Суд також необґрунтовано відмовив у стягненні штрафу за невиконання умов договорів за встановлених обставин щодо прострочення виконання робіт в обумовлений термін. За договором від 02 червня 2021 року № 02-06/2021 відповідач прострочив виконання на 24 календарних дні, за договором від 09 липня 2021 року № 09-07/2021 - на 6 календарних днів, за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 1 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021 - на 14 календарних днів, за договором від 09 липня 2021 року № 09-07/2021-1 - роботи не виконані до 31 серпня 2021 року, за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 2 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021 - роботи не виконані, за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021 - роботи не розпочалися. Загальна сума штрафу становить 1 238 231,90 грн.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 186/1743/15-ц (провадження № 61-5639св18) зазначено, що якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. У постанові Великої Палати Верховного суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22) вказано, що перегляд судових рішень (як рішень, постанов та ухвал) у апеляційному та касаційному порядках унормовано спеціальними статтями Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Доступ до апеляційного та касаційного переглядів є одним із принципів цивільного процесу і передбачений у пункті 8 частини третьої статті 2 та статті 17 ЦПК України. За результатами апеляційного та касаційного переглядів відповідно суд має право як на певні висновки щодо розгляду справи по суті (статті 374, 409 ЦПК України), так і певні процесуальні висновки, які унеможливлюють подальший апеляційний чи касаційний розгляд (статті 362 та 396 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19 (провадження № 61-9060св22), від 24 травня 2023 року в справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23), від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23) зазначено, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - скільки скарги, стільки і рішення. Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач) самостійно вирішує, чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та в яких межах (постанова Верховного Суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23)).

Позивач не оскаржував у апеляційному порядку рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 4 600,00 грн попередної оплати за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3 до договору № 09-07/2021 та 33 000,00 грн штрафу за порушення строків виконання робіт за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3 до договору № 09-07/2021. Апеляційний суд переглянув рішення суду в цій частині із відмовою в позові з виходом за межі апеляційного оскарження.

Суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року в справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22), у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), щодо заборони суперечливої поведінки.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи не дослідив зібрані в справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Заявник зазначив, що в суді касаційної інстанції заявник очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн та зазначає про необхідність їх стягнення з відповідача.

Позиція відповідача

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що суд апеляційної інстанції повністю задовольнив позовні вимоги в частині відшкодування шкоди за усіма договорами, зокрема й додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3. Вимога про сплату штрафу є безпідставною, адже права позивача відновлені в спосіб відшкодування збитків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір № 02-06/2021, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язався своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи з улаштування гіпсокартонових конструкцій щодо зашивки стелі в санвузлах на об?єкті «Житловий будинок» за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач ОСОБА_1 - прийняти й оплатити об`єм робіт у порядку і на умовах, погоджених сторонами.

Невід`ємною частиною вказаного договору є кошторис, відповідно до якого вартість робіт становить 24 235,20 грн, вартість матеріалів 14 099,21 грн. Сторони погодили, що вартість робіт та матеріалів зі знижкою складає 36 000,00 грн.

Пунктом 2.1 договору № 02-06/2021 погоджена загальна вартість будівельних робіт в розмірі 36 000,00 грн та підпунктом 2.2.1 договору передбачена передоплата в розмірі 25 000,00 грн.

Пунктом 2.4 договору № 02-06/2021 визначено, що термін виконання робіт становить 14 календарних днів після отримання передоплати.

Пунктом 3.1 договору № 02-06/2021 передбачено, що виконавець зобов`язується виконати визначені за договором роботи якісно і в узгоджений сторонами термін. За наявності недоліків в виконаних роботах виконавець зобов`язаний за свій рахунок їх усунути (пункт 3.2 договору).

У пункті 3.3 договору № 02-06/2021 визначено, що гарантійний термін на виконані роботи становить тридцять шість місяців із дати підписання акта.

Відповідно до пункту 3.4 договору № 02-06/2021 замовник зобов`язаний надати площі для виконання робіт в обумовлений термін, а також забезпечити необхідні умови для виконання робіт.

Згідно з пунктом 3.5. договору № 02-06/2021 у випадку прострочення термінів, передбачених пунктом 2.4, виконавець зобов?язується виплатити штраф на користь замовника в сумі 5 % від вартості робіт за кожен день прострочення.

02 червня 2021 року відповідач ОСОБА_2 отримав передоплату за договором № 02-06/2021 в сумі 25 000,00 грн, що підтверджено копією розписки.

Відповідно до підпункту 2.2.2 договору подальша оплата відбувається за фактом виконання робіт протягом 3 (трьох) календарних робіт після виконання робіт і підписання акта.

У позові ОСОБА_1 зазначив, що 09 липня 2021 року відповідач виконав роботи за договором та після облаштування робіт збільшена загальна вартість робіт та матеріалів до 42 530,00 грн. 09 липня 2021 року він сплатив відповідачу залишок вартості послуг з урахуванням збільшеної суми та матеріалів в розмірі 17 530,00 грн. Оскільки відповідач отримав передоплату 02 червня 2021 року, то мав виконати роботи протягом 14 календарних днів з дня отримання передоплати. Роботи він виконав лише 09 липня 2021 року, тобто з простроченням виконання умов договору на 24 календарних днів, за що пунктом 3.5 договору передбачений штраф, який позивач обраховує в розмірі 51 036,00 грн.

09 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір № 09-07/2021, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи з улаштування гіпсокартону (стелі) на об?єкті «Житловий будинок» за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 - прийняти й оплатити об`єм робіт у порядку і на умовах, погоджених сторонами.

Невід`ємною частиною вказаного договору є кошторис, за яким вартість робіт за становить 72 954,00 грн, вартість матеріалів 78 879,50 грн. Сторони погодили, що вартість робіт та матеріалів зі знижкою складає 151 000,00 грн.

Пунктом 2.1 договору № 09-07/2021 погоджена загальна вартість будівельних робіт в розмірі 151 000,00 грн. Підпунктом 2.2.1 договору передбачена передоплата в розмірі 105 700,00 грн. Пунктом 2.4 договору визначений термін виконання робіт - 05 серпня 2021 року.

Пунктом 3.3 договору № 09-07/2021 визначено, що гарантійний термін на виконані роботи становить тридцять шість місяців із дати підписання акта.

Відповідно до пункту 3.4 договору № 09-07/2021 замовник зобов`язаний надати площі для виконання робіт в обумовлений термін, а також забезпечити необхідні умови для виконання робіт.

Пунктом 3.5 договору № 09-07/2021 визначено, що у випадку прострочення передбачених пунктом 2.4 термінів виконавець зобов?язується виплатити штраф на користь замовника у сумі 5 % від вартості робіт за кожен день прострочення.

09 липня 2021 року відповідач ОСОБА_2 отримав передоплату за договором в сумі 105 700,00 грн, що підтверджено копією розписки.

Відповідно до підпункту 2.2.2 договору № 09-07/2021 подальша оплата відбувається за фактом виконання робіт - протягом 3 календарних днів після виконання робіт і підписання сторонами акта.

ОСОБА_1 зазначив, що 11 серпня 2021 року відповідач виконав роботи за договором підряду та після облаштування робіт збільшив загальну вартість робіт та матеріалів до 180 453,00 грн. 11 серпня 2021 року він сплатив відповідачу залишок вартості послуг з урахуванням збільшення вартості робіт та матеріалів у розмірі 74 753,00 грн, що підтверджено копією розписки. Відповідач отримав передоплату 09 липня 2021 року і мав виконати роботи до 05 серпня 2021 року, однак виконав їх 11 серпня 2021 року, за що пунктом 3.5 договору передбачений штраф, який за розрахунком позивача становить 54 135,90 грн.

29 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 1 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, за якою ОСОБА_2 зобов`язався виконати роботи з улаштування стелі у зимовому саду (гіпсокартон) на об?єкті замовника, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , відповідності до кошторису, який є невід`ємною складовою дадаткової угоди.

Відповідно до кошторису вартість робіт за додатковою угодою становить 86 095,00 грн, вартість матеріалів 43 124,00 грн. Сторони погодили, що вартість робіт та матеріалів зі знижкою складає 129 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди № 1 загальна вартість робіт, зокрема матеріалів, підсобних робіт та механізмів, накладних витрат з організації визначається на підставі кошторису і становить 129 000,00 грн. Пунктом 4 додаткової угоди № 1 визначено, що замовник сплачує виконавцю аванс у розмірі 70 %, що становить 90 300,00 грн.

Пунктом 2 додаткової угоди № 1 визначено, що роботи мають бути виконані і здані протягом 14 календарних днів після отримання виконавцем авансу.

У пунктах 5, 6 додаткової угоди № 1 сторонами погоджено, що додаткова угода є невід`ємною частиною договору, а інші умови договору залишаються незмінними, обов`язковими до виконання і поширюються на умови виконання цієї додаткової угоди.

29 липня 2021 року відповідач ОСОБА_2 отримав аванс за вказаною додатковою угодою.

Згідно з пунктом 4 додаткової угоди № 1 остаточний розрахунок у розмірі 30 %, що становить 38 700,00 грн, здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт.

ОСОБА_1 зазначав, що 26 серпня 2021 року відповідач виконав роботи та збільшив загальну вартість робіт та матеріалів до 160 300,00 грн. 26 серпня 2021 року він сплатив ОСОБА_2 залишок вартості послуг з урахуванням їх збільшення в розмірі 70 000,00 грн, що підтверджено копією розписки. Відповідач отримав передоплату 29 липня 2021 року і мав виконати роботи до 12 серпня 2021 року, однак прострочив виконання умов договору на 34 календарних дні, за що за пунктом 3.5 договору передбачений штраф, який він обраховує в сумі 112 210,00 грн.

09 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір № 09-07/2021-1, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи з облаштування стелі, а саме малярні роботи, на об?єкті «Житловий будинок» за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач - прийняти й оплатити об`єм робіт у порядку і на умовах, які погоджені сторонами.

Невід`ємною частиною вказаного договору є кошторис, відповідно до якого вартість робіт становить 139 960,00 грн, вартість матеріалів 44 384,00 грн. Сторони погодили, що вартість робіт та матеріалів зі знижкою складає 184 000,00 грн.

У пункті 2.1 договору № 09-07/2021-1 сторонами визначена загальна вартість будівельних робіт за договором в розмірі 184 000,00 грн та підпунктом 2.2.1 передбачена передоплата в розмірі 128 800,00 грн, яку відповідач отримав 09 липня 2021 року. Пунктом 2.4 договору погоджений термін виконання робіт - 31 серпня 2021 року.

Пунктом 3.1 договору № 09-07/2021-1 передбачено, що виконавець зобов`язується виконати визначені за договором роботи якісно і в узгоджений сторонами термін. За наявності недоліків у виконаних роботах виконавець зобов`язаний за свій рахунок їх усунути (пункт 3.2 договору).

Згідно з пунктом 3.5 договору № 09-07/2021-1 у випадку прострочення передбачених пунктом 2.4 термінів виконавець зобов`язується виплатити штраф на користь замовника у сумі 5 % від вартості робіт за кожен день прострочення.

Роботи за вказаним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 штраф в сумі 653 200,00 грн.

29 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 2 до договору № 09-07/2021, відповідно до якої відповідач зобов`язався виконати роботи з улаштування стелі залу, кухні (гіпсокартон) на об?єкті за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до кошторису, який є невід`ємною складовою додаткової угоди.

Відповідно до кошторису вартість робіт за додатковою угодою становить 37 719,00 грн, вартість матеріалів 31 818,00 грн. Сторони погодили, що вартість робіт та матеріалів зі знижкою складає 69 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди № 2 загальна вартість робіт, зокрема матеріалів, підсобних робіт та механізмів, накладних витрат з організації визначається на підставі кошторису і становить 69 000,00 грн.

Пунктом 4 додаткової угоди № 2 визначено, що замовник сплачує виконавцю аванс у розмірі 70 %, що становить 48 300,00 грн.

Пунктами 2, 4 додаткової угоди № 2 визначено, що роботи за додатковою угодою мають бути виконані і здані протягом 7 календарних днів після отримання виконавцем авансу. Остаточний розрахунок у розмірі 30 %, що становить 20 700,00 грн, здійснюється замовником протягом 10 банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт.

29 липня 2021 року відповідач отримав аванс, що підтверджено копією розписки.

У пунктах 5, 6 додаткової угоди № 2 сторони погодили, що вона є невід`ємною частиною договору, а інші умови договору залишаються незмінними, обов`язковими до виконання і поширюються на умови виконання цієї додаткової угоди.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що роботи за додатковою угодою відповідач не виконав, а тому нараховує йому передбачений пунктом 3.5 договору штраф в сумі 334 650,00 грн.

29 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 3 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, за якою відповідач ОСОБА_2 зобов`язався виконати роботи з улаштування підвісної стелі типу Армстронг у бойлерній на об`єкті замовника, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до кошторису, який є невід`ємною складовою додаткової угоди.

Відповідно до кошторису вартість робіт за додатковою угодою № 3 становить 2250 грн, вартість матеріалів 4 400,00 грн. Сторони погодили, що вартість робіт та матеріалів зі знижкою складає 6 600 грн.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди № 3 загальна вартість робіт, зокрема матеріалів, підсобних робіт та механізмів, накладних витрат з організації визначається на підставі кошторису і становить 6600 грн. Пунктом 4 додаткової угоди № 3 визначено, що замовник сплачує виконавцю аванс у розмірі 70 %, що становить 4 600,00 грн.

Пунктом 2, 4 додаткової угоди № 3 визначено, що роботи, які є предметом додаткової угоди, мають бути виконані і здані протягом 3 календарних днів після отримання виконавцем авансу. Остаточний розрахунок у розмірі 30 %, що становить 2 000,00 грн, здійснюється замовником протягом 10 банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт.

29 липня 2021 року відповідач ОСОБА_2 отримав аванс, що підтверджено копією розписки.

У пунктах 5, 6 додаткової угоди № 3 сторони погодили, що додаткова угода є невід`ємною частиною договору, а інші умови договору залишаються незмінними, обов`язковими до виконання і поширюються на умови виконання цієї додаткової угоди.

ОСОБА_1 зазначав, що роботи за додатковою угодою відповідач ОСОБА_2 не виконав, а тому він нарахував передбачений пунктом 3.5 договору штраф в сумі 33 000,00 грн.

02 вересня 2021 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 лист, яким повідомив про фактичну затримку будівництва через невиконання умов договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021-1, додаткової угоди від 29 липня 2021 року № 2, додаткової угоди від 29 липня 2021 року № 3, а також договору від 23 квітня 2021 року № 23-04/2021.

20 вересня 2021 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 лист, яким просив відповідача письмово повідомити протягом двох календарних днів, коли будуть виконані роботи за укладеними правочинами, або повідомити про відмову від завершення робіт. Також у листі було повідомлено про необхідність прибуття відповідача на об?єкт 22 вересня 2021 року о 15:00 год. для складення та підписання дефектного акта та акта незавершених робіт.

Листом від 21 вересня 2021 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про неможливість продовження роботи за усіма договорами.

22 вересня 2021 року комісія в складі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 склала дефектний акт про недоліки у роботах, що виконувались за договором від 02 червня 2021 року № 02-06/2021; договором від 09 липня 2021 року № 09-07/2021; додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 1 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021. В дефектному акті зафіксовано порушення геометрії: стеля провисає, короб на всю довжину викривлено; LED-направлювачі затягнуті флізеліном, що унеможливлює монтаж підсвітки, потребує очищення та регулювання.

22 вересня 2021 року комісією складено акт про виявлення недоробок у роботах, відповідно до якого комісією зафіксовані наступні недоліки: порушення геометрії; стеля провисає; короб на всю довжину викривлено; LED-направлювачі затягнуті флізеліном, що унеможливлює монтаж підвіски, потребує очищення та регулювання (за додатковою угодою № 2 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021); порушення геометрії: стеля провисає; короб на всю довжину викривлено; LED-направлювачі затягнуті флізеліном, що унеможливлює монтаж підвіски, потребує очищення та регулювання. Через невірне влаштування гіпсокартону, необхідним є частковий демонтаж конструкції, її вирівнювання та регулювання (за договором від 09 липня 2021 року № 09-07/2021); відповідні роботи не розпочалися, необхідна передача матеріалу замовнику (за додатковою угодою № 3 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021).

Позивач ОСОБА_1 зазначив, що роботи виконані відповідачем неякісно, переробляти неякісну роботу та продовжувати ремонтні роботи він відмовився, а тому усунення наявних недоліків було здійснено іншим підрядником.

27 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір підряду № 27-09/2021, за умовами якого ОСОБА_3 зобов?язався власними та/або залученими силами і засобами відповідно до чинних в Україні будівельних норм та правил виконати роботи щодо завершення малярних робіт та проведення заходів для усунення недоліків гіпсокартонних конструкцій стелі на об?єкті, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.2 зазначеного договору сторонами визначена загальна вартість будівельних робіт у розмірі 497 000,00 грн. 19 листопада 2021 року ОСОБА_1 прийняв роботи за укладеним із ФОП ОСОБА_3 договором підряду № 27-09/2021, що підтверджується актом виконаних робіт.

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно із статтею 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

У статті 846 ЦК України зазначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (стаття 849 ЦК України).

Відповідно до статті 852 ЦК України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно із статтею 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

За статтею 858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною (частина четверта статті 882 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині повернення авансу, зокрема й 4 600,00 грн попередної оплати за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3, а також у частині стягнення штрафу за несвоєчасне виконання умов договорів та додаткових угод до них у розмірі 1 238 231,90 грн, апеляційний суд керувався тим, що договірні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинені. ОСОБА_1 не заявляє до ОСОБА_2 вимог щодо виконання ним взятих на себе зобов`язань або усунення недоліків проведених робіт, натомість, позивач здійснив дії на усунення недоліків робіт за власний рахунок. Відтак права ОСОБА_1 відновлюються у повному обсязі шляхом стягнення на його користь збитків, завданих внаслідок порушення відповідачем договірних зобов`язань, в розмірі 497 000,00 грн.

Верховний Суд з такими висновками не погоджується.

Відповідно до статті 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Суди встановили, що 29 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 3 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, за якою відповідач ОСОБА_2 зобов`язався виконати роботи з улаштування підвісної стелі типу Армстронг у бойлерній на об`єкті замовника, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до кошторису, який є невід`ємною складовою додаткової угоди.

Відповідно до кошторису вартість робіт за додатковою угодою № 3 становить 2 250,00 грн, вартість матеріалів 4 400,00 грн. Сторони погодили, що вартість робіт та матеріалів зі знижкою складає 6 600,00 грн.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди № 3 загальна вартість робіт, зокрема матеріалів, підсобних робіт та механізмів, накладних витрат з організації визначається на підставі кошторису і становить 6600 грн. Пунктом 4 додаткової угоди № 3 визначено, що замовник сплачує виконавцю аванс у розмірі 70 %, що становить 4 600,00 грн.

Пунктом 2, 4 додаткової угоди № 3 визначено, що роботи, які є предметом додаткової угоди, мають бути виконані і здані протягом 3 календарних днів після отримання виконавцем авансу. Остаточний розрахунок у розмірі 30 %, що становить 2000 грн, здійснюється замовником протягом 10 банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт.

29 липня 2021 року відповідач ОСОБА_2 отримав аванс, що підтверджено копією розписки.

Відповідно до висновків, які викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 26 червня 2018 року в справі № 910/9072/17 (провадження № 12-125гс18), у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2022 року в справі № 913/703/20, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки такою підставою є виконання, проведене належним чином; аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Суд апеляційної інстанцій встановив, що відповідач ОСОБА_2 не розпочав виконання робіт за додатковою угодою № 3 до договору № 09/07/2021 від 29 липня 2021 року, однак відмовив у задоволенні позову щодо стягнення отриманого за додатковою угодою № 3 авансу у розмірі 4 600,00 грн, не мотивувавши правову підставу такої відмови та не врахувавши висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах.

Позивач зазначав, що за договором від 02 червня 2021 року № 02-06/2021 відповідач прострочив виконання на 24 календарних дні, за договором від 09 липня 2021 року № 09-07/2021 - на 6 календарних днів, за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 1 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021 - на 14 календарних днів, за договором від 09 липня 2021 року № 09-07/2021-1 - роботи не виконані до 31 серпня 2021 року, за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 2 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021 - роботи не виконані, за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021 - роботи не розпочалися. Загальна сума штрафу становить 1 238 231,90 грн.

Згідно з пунктами 3.5 договорів від 02 червня 2021 року № 02-06/2021, від 09 липня 2021 року № 09-07/2021 та № 09-07/2021-1 у випадку прострочення передбачених пунктом 2.4 термінів виконавець зобов`язується виплатити штраф на користь замовника у сумі 5 % від вартості робіт за кожен день прострочення.

У додаткових угодах до наведених договорів сторони погодили, що додаткові угоди є невід`ємною частиною договорів, а інші умови договорів залишаються незмінними, обов`язковими до виконання і поширюються на умови виконання додаткових угод.

Суди встановили, що 02 вересня 2021 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 лист, яким повідомив про фактичну затримку будівництва через невиконання умов договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021-1, додаткової угоди від 29 липня 2021 року № 2, додаткової угоди від 29 липня 2021 року № 3, а також договору від 23 квітня 2021 року № 23-04/2021.

20 вересня 2021 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 лист, яким просив відповідача письмово повідомити протягом двох календарних днів, коли будуть виконані роботи за укладеними правочинами, або повідомити про відмову від завершення робіт. Також у листі було повідомлено про необхідність прибуття відповідача на об?єкт 22 вересня 2021 року о 15:00 год. для складення та підписання дефектного акта та акта незавершених робіт.

Листом від 21 вересня 2021 року ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про неможливість продовження роботи за усіма договорами.

22 вересня 2021 року комісія в складі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 склала дефектний акт про недоліки у роботах, що виконувались за договором від 02 червня 2021 року № 02-06/2021; договором від 09 липня 2021 року № 09-07/2021; додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 1 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021. В дефектному акті зафіксовано порушення геометрії: стеля провисає, короб на всю довжину викривлено; LED-направлювачі затягнуті флізеліном, що унеможливлює монтаж підсвітки, потребує очищення та регулювання.

22 вересня 2021 року комісією складено акт про виявлення недоробок у роботах, відповідно до якого комісією зафіксовані наступні недоліки: порушення геометрії; стеля провисає; короб на всю довжину викривлено; LED-направлювачі затягнуті флізеліном, що унеможливлює монтаж підвіски, потребує очищення та регулювання (за додатковою угодою № 2 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021); порушення геометрії: стеля провисає; короб на всю довжину викривлено; LED-направлювачі затягнуті флізеліном, що унеможливлює монтаж підвіски, потребує очищення та регулювання. Через невірне влаштування гіпсокартону, необхідним є частковий демонтаж конструкції, її вирівнювання та регулювання (за договором від 09 липня 2021 року № 09-07/2021); відповідні роботи не розпочалися, необхідна передача матеріалу замовнику (за додатковою угодою № 3 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021).

Апеляційний суд виснував, що, підписавши дефектний акт від 22 вересня 2021 року та акт про виявлення недоробок у роботах від 22 вересня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 фактично визнав наявність недоліків у виконаних ним роботах. ОСОБА_2 не спростовував, що саме він приймав участь у складенні вказаних актів та підписав їх. ОСОБА_2 не оскаржував результати огляду та перевірки робіт, які були зафіксовані в дефектному акті та акті про виявлення недоробок у роботах, не ініціював питання щодо проведення незалежного досліджування. Отже, наявними у матеріалах справи письмовими доказами доведено наявність недоліків у роботах, які виконані ОСОБА_2 за умовами укладених між сторонами договорів.

Однак суд відмовив у стягненні штрафів за прострочення термінів виконання будівельних робіт відповідно до пунктів 3.5 договорів від 02 червня 2021 року № 02-06/2021, від 09 липня 2021 року № 09-07/2021 та № 09-07/2021-1, мотивуючи таку відмову відновленням прав позивача шляхом відшкодування збитків, понесених позивачем на усунення недоліків виконаних робіт у розмірі 497 000,00 грн.

Погодження сторонами строку виконання зобов`язання, який спливає після строку договору, не виключає факт прострочення і не є підставою для звільнення від відповідальності, оскільки закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, та не свідчить про неможливість виконання підрядником робіт та їх прийняття замовником (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року в справі № 910/9072/17 (провадження № 12-125гс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі).

Відповідно до статті 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини. За невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі. Суми неустойки (пені), сплачені підрядником за порушення строків виконання окремих робіт, повертаються підрядникові у разі закінчення всіх робіт до встановленого договором граничного терміну.

Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Наведеними нормами передбачено способи захисту прав замовника внаслідок невиконання або неналежного виконання умов договору будівельного підряду, та ці способи не є взаємовиключними.

Отже, законодавець чітко визначив, що за прострочення виконання робіт, за прострочення передачі результатів робіт відповідач несе відповідальність у вигляді неустойки (штрафу).

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 712/5967/19-ц (провадження № 61-480св21), від 15 травня 2023 року в справі № 352/371/21 (провадження № 61-8494св22), від 14 травня 2024 року в cправі № 915/550/22.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін (аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18 та від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104цс19).

Суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року с справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Під час вирішення позовних вимог про стягнення штрафу за прострочення виконання будівельних робіт апеляційний суд не застосував норми матеріального права, предметом регулювання яких є спірні правовідносини, а саме статтю 883 ЦК України та не вирішив спір у цій частині по суті.

Усунути ці недоліки на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноваження Верховного Суду та меж перегляду справи в касаційній інстанції (стаття 400 ЦПК України), коли необхідно встановлювати фактичні обставини та оцінювати докази, є неможливим.

З огляду на межі касаційного оскарження постанова апеляційного суду підлягає скасуванню в частині відмови в позові про стягнення авансу за додатковою угодою № 3 до договору № 09/07/2021 від 29 липня 2021 року та штрафу за прострочення виконання будівельних робіт за укладеними між сторонами договорами.

Стосовно інших доводів касаційної скарги необхідно зазначити таке.

Заявник у касаційній скарзі зазначає, що позивач не оскаржував у апеляційному порядку рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 4 600,00 грн попередної оплати за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3 до договору № 09-07/2021 та 33 000,00 грн штрафу за порушення строків виконання робіт за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3 до договору № 09-07/2021. Апеляційний суд переглянув рішення суду в цій частині із відмовою в позові з виходом за межі апеляційного оскарження.

У контексті наведених процесуальних порушень апеляційним судом заявник вказує, що:

- в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 186/1743/15 (провадження № 61-5639св18) зазначено, що якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. У постанові Великої Палати Верховного суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22) вказано, що перегляд судових рішень (як рішень, постанов та ухвал) у апеляційному та касаційному порядках унормовано спеціальними статтями ЦПК України. Доступ до апеляційного та касаційного переглядів є одним із принципів цивільного процесу і передбачений у пункті 8 частини третьої статті 2 та статті 17 ЦПК України. За результатами апеляційного та касаційного переглядів відповідно суд має право як на певні висновки щодо розгляду справи по суті (статті 374, 409 ЦПК України), так і певні процесуальні висновки, які унеможливлюють подальший апеляційний чи касаційний розгляд (статті 362 та 396 ЦПК України);

- в постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19 (провадження № 61-9060св22), від 24 травня 2023 року в справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23), від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23) зазначено, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - скільки скарги, стільки і рішення. Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги;

- диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та в яких межах (постанова Верховного Суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23).

Апеляційний суд у цій справі не допустив порушень процесуального закону щодо меж перегляду справи в апеляційному порядку, з огляду на таке.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Відповідно до змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 та її прохальної частини заявник просив скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі з переглядом справи в апеляційному порядку стосовно усіх позовних вимог в цілому (т. 3, а. с. 211-224).

Отже, апеляційний суд переглянув справу в частині стягнення з ОСОБА_2 4 600,00 грн попередної оплати за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3 до договору № 09-07/2021 та 33 000,00 грн штрафу за порушення строків виконання робіт за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3 до договору № 09-07/2021 в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заявник також посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року в справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22), у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), щодо заборони суперечливої поведінки, та в постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року в справі № 904/7804/16, про те, що законом передбачено можливість складання акта та підписання його підрядником в односторонньому порядку, що спрямовано на захист інтересів підрядника, якщо замовник безпідставно ухиляється від належного прийняття виконаної роботи.

Підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд нижчої інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Пославшись на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року в справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22), у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), від 25 лютого 2021 року в справі № 904/7804/16, заявник не обґрунтував необхідність врахування цих висновків для вирішення спору в справі, що переглядається; не вказав, в чому полягає застосування апеляційним судом принципу заборони суперечливої поведінки всупереч висновкам Верховного Суду; не зазначив, які висновки апеляційного суду не відповідають правовій позиції Верховного Суду про те, що законом передбачено можливість складання акта та підписання його підрядником в односторонньому порядку, що спрямовано на захист інтересів підрядника, якщо замовник безпідставно ухиляється від належного прийняття виконаної роботи.

Отже, посилання заявника на наведені вище постанови є нерелевантним.

Стосовно посилань у касаційній скарзі на те, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, такі доводи необґрунтовані, адже в разі посилання на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, заявник повинен вказати, який із доказів, на його думку, є недопустимим, та обґрунтувати таке твердження, а також зазначити, які обставини встановлено на підставі цього доказу, чому вони є суттєвими або як вони вплинуть на прийняття оскаржуваного рішення.

Саме лише посилання скаржника на те, що суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів без належного обґрунтування, не становить підставу скасування оскаржуваного судового рішення.

Заявник формально послався на недопустимість доказів, якими керувався апеляційний суд, однак не обґрунтував таке твердження посиланням на конкретні докази, які, на його думку, є недопустимими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд не дослідив зібрані в справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, не врахував, що за прострочення виконання робіт, за прострочення передачі результатів робіт відповідач несе відповідальність у вигляді неустойки, внаслідок чого не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі частини третьої статті 411 ЦПК України постанова апеляційного суду підлягає скасуванню в частині відмови в позові про стягнення авансу за додатковою угодою № 3 до договору від 29 липня 2021 року № 09/07/2021 та штрафу за прострочення виконання будівельних робіт за укладеними між сторонами договорами (за договором від 02 червня 2021 року № 02-06/2021, за договором від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 1 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, за договором від 09 липня 2021 року № 09-07/2021-1, за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 2 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021, за додатковою угодою від 29 липня 2021 року № 3 до договору від 09 липня 2021 року № 09-07/2021) із передачею справи в цій частині на новий розгляд до апеляційної інстанції.

З урахуванням змісту статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, а тому у зв`язку із скасуванням постанови Київського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року по суті спору підлягає також скасуванню додаткова постанова Київського апеляційного суду від 17 травня 2024 року.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення скасовується в оскаржуваній частині з передачею справи на новий розгляд, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює, зокрема й не розподіляє витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн, заявлені заявником у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Усачука Олексія Івановича задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року скасувати в частині відмови в позові про стягнення авансу за додатковою угодою № 3 до договору від 29 липня 2021 року № 09/07/2021 та штрафу за прострочення виконання будівельних робіт за укладеними між сторонами договорами, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Додаткову постанову Київського апеляційного суду від 17 травня 2024 року скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська