Номер провадження 22-ц/812/1039/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

07 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В. ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, рішення, яке ухвалено Центральним районним судом міста Миколаєва 22 квітня 2024 року, під головуванням судді Чулуп О.С., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») пред`явило позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_2 було укладено договір №796041507, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит на суму 22 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу №28/1118-01, текст якого викладено в новій редакції додатковою угодою №26 від 31 грудня 2020 року до вказаного договору, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Реєстру боржників №139 від 22 червня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №796041507.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 у загальному розмірі 88 068 грн., з яких: 22 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 66 068 грн. - заборгованість за відсотками.

Крім того, 20 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (далі - ТОВ «Маніфою») та ОСОБА_2 було укладено договір позики №1938420, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит в розмірі 12 000 грн.

11 серпня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11-08/2021, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною вказаного договору.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 11 серпня 2021 року до договору факторингу №11-08/2021 від 11 серпня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 у загальному розмірі 37 104 грн., з яких: 12 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 19 104 грн. - заборгованість за відсотками за користування позикою, 6 000 грн. - заборгованість за відсотками на прострочену позику.

Окрім того, 26 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_2 було укладено договір №4063583 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит в розмірі 15 000 грн.

30 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №30112021, за яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників ТОВ «Авентус Україна», вказаних у Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною вказаного договору.

Згідно витягу з Реєстру боржників, загальна сума заборгованості відповідача станом на дату укладання договору факторингу за договором №4063583 про надання споживчого кредиту склала 49 200 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 34 200 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість за вищевказаними договорами у загальному розмірі 174 372 грн., з яких: заборгованість за договором №796041507 у загальному розмірі 88 068 грн.; заборгованість за договором позики №1938420 у загальному розмірі 37 104 грн.; заборгованість за договором №4063583 про надання споживчого кредиту у загальному розмірі 49 200 грн. Також просило стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 квітня 2024 року позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість по кредитному договору №796041507 від 20 березня 2021 року в сумі 88 068 грн. з яких: 22 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 66 068 грн. сума заборгованості за відсотками.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №796041507 від 20 березня 2021 року.

Водночас зазначено, що позивачем не надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування коштів позичальнику за договором позики №1938420 та кредитним договором №4063583 та користування останнім ними. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в даній частині, оскільки будь-яких доказів отримання відповідачем за договором позики №1938420 та кредитним договором №4063583 грошових коштів позивач не надав, а факт укладення з відповідачем кредитних договорів №1938420 та №4063583 не є достатньою підставою для стягнення зазначеної позивачем заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - адвокат Калінін С.К., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволені вказаних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право нараховувати відсотки за користування кредитом за кредитним договором №796041507 від 20 березня 2021 року припинилося у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зі спливом строку дії договору 19 квітня 2021 року, тому починаючи із зазначених дат, товариство не мало право нараховувати проценти за користування кредитними коштами. У свою чергу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нарахувало проценти за позикою в значно більшому розмірі та відступило право вимоги процентів у таких розмірах позивачу, та в позовній заяві не наведено підстав такого розрахунку процентів. У той же час позивачем не заявлено вимог про стягнення відсотків згідно ст.625 ЦК України. Таким чином, у відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» існує заборгованість за кредитним договором №796041507 від 20 березня 2021 року в сумі 31 220 грн. грн., з яких 22 000 грн. - сума кредиту, 11 220 грн. - узгоджені сторонами проценти за користування кредитними коштами.

В апеляційній скарзі зазначено, що відповідач є військовослужбовцем та учасником бойових дій, а тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» не може нараховувати ОСОБА_2 заборгованість за відсотками.

Звернуто увагу на те, що кредитний договір №796041507 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 20 березня 2021 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_2 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_2 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ».

В частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» судове рішення сторонами не оскаржується.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Згідно відзиву на апеляційну скаргу, представник позивача просив розглянути справу у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Калінін С.К., надіслав на адресу апеляційної інстанції заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача. Доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримують та просять апеляційну скаргу задовольнити.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в оскаржуваній частині таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень ч.ч.3,4,5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором №796041507 від 20 березня 2021 року, то колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи убачається, що 20 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено договір за №796041507, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 22 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до п.1.2 вказаного договору, кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «дисконтний період»). У випадку надання кредиту не в день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту.

Згідно з п.1.3 вищевказаного договору сторони погодили, що встановлений в п.1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом дисконтного періоду всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.

Пунктом 1.4 вказаного вище договору передбачено, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п.1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 76.65 процентів річних, що становить 0.21 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 310.25 процентів річних, що становить 0.85 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Відповідно до п.1.4.3 у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620.50 процентів річних, що становить 1.70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.

За п.1.5 договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (в термін платежу) з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.3 цього договору, оплатити фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду.

Основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п.1.7 договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правила п.1.7.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час (п.1.6 договору).

Відповідно до п.1.7 кредитного договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах:

за п.1.7.1 договору зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду;

за п.1.7.2 договору, з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839.50 (вісімсот тридцять дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 2.30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Проценти, в розмірі визначеному п.п.1.4 та 1.7.2 договору, нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником (п.1.8 договору).

Попередній розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та терміном платежу згідно строку передбаченого п.1.2 цього договору, наведено в Паспорті споживчого кредиту, що є невід`ємним додатком до цього договору, та у Графіку розрахунків наведеному в Додатку №1 до цього Договору. Сторони погодили що кредитодавець, по аналогії з порядком, визначеним в абз. 2 п.1 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», у разі продовження строку надання кредиту, надає позичальнику регулярно оновлює Графік розрахунків на період продовження строку надання кредиту, з відповідні коригуванням терміну платежу, шляхом відображення такої інформації в особистому кабінеті позичальника (п.1.9 договору).

Продовження строку дисконтного періоду та настання відкладальних обставин, що мають наслідком продовження строку надання кредиту, застосування базової процентної ставки та нарахування процентів за ставкою, що застосовується після закінчення дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього договору та не потребує змін цього договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови договору, в тому числі порядок продовження строку дії договору, розмір процентних ставок та порядок застосування, погоджені сторонами під час укладення цього договору (п.1.10 договору).

Пунктом 1.11 договору визначено, що збільшення розміру дисконтної, індивідуальної, базової процентних ставок та розмір процентів, що нараховується після закінчення дисконтного періоду в порядку, що не визначений цим договором в односторонньому порядку кредитодавцем без згоди позичальника не допускається.

Пунктом 3.10 договору передбачено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим договором у повному обсязі сплачена позичальником сума погашає вимоги у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту (за наявності); у третю чергу сплачуються нараховані проценти за користування кредитом; у четверту чергу сплачуються сума кредиту (у разі зобов`язань щодо її повернення); у п`яту чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору.

Відповідно до п.4.4 договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (том 1 а.с.81-83).

31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду за №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою викладено текст цього договору у новій редакції.

Відповідно до п.2.1 договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось передати ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у Реєстрах прав вимоги, а останнє зобов`язалось їх прийняти на передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором (том 1 а.с.84-86).

Згідно п.4.1 якої наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги.

Згідно з витягом з Реєстру прав вимоги №139 від 22 червня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 за договором №796041507 в сумі 60 238 грн., з яких 22 000 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 38 238 грн. - заборгованість по відсоткам (том 1 а.с.89).

Відповідно до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Таліон Плюс», останнє зобов`язалось передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язалось їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором (том 1 а.с.90-91).

Сторони погодили у п.4.1 договору факторингу, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами Реєстру прав вимог.

Пунктом 12 договору факторингу передбачено, що одним із додатків до нього є Реєстр прав вимоги.

Згідно з витягом з Реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 за договором №796041507 в сумі 88 068 грн, з яких 22 000 грн. - заборгованість по основному боргу, 66 068 грн. - заборгованість по відсоткам (том 1 а.с.92).

На підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором за №796041507 позивачем надано розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 22 червня 2021 року, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_2 за вказаним договором складає 60 238 грн., за яких 22 000 грн. - заборгованість по основному боргу та 38 238 грн. - заборгованість по відсоткам, та розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Таліон Плюс» станом на 06 березня 2023 року, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_2 за вказаним договором складає 88 068 грн., з яких 22 000 грн. - заборгованість по основному боргу та 66 068 грн. - заборгованість по відсоткам (том 1 а.с.93-94,95).

Колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується з умовами кредитного договору щодо порядку нарахування відсотків за користування коштами у дисконтний період та після його закінчення, іншими письмовими доказами у справі, зокрема із витягами із Реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року, з Реєстру прав вимоги №139 від 22 червня 2021 року, розрахунками заборгованості, складеними ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

При цьому, колегія суддів зауважує, що у спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору між ТОВ «Мінівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 , надання позичальнику кредитних коштів в розмірі, визначеному умовами договору, тобто виконання належним чином своїх обов`язків та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за таким договором.

У свою чергу позичальник ОСОБА_2 не спростував факту отримання кредитних коштів, а також факту неналежного виконання зобов`язань перед відповідачем, у тому числі не спростував розмір заборгованості, заявленої до стягнення.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення періоду за який нараховуються проценти, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони суперечать положенням кредитного договору, якими сторонами було узгоджено порядок нарахування процентів протягом дисконтного періоду, а також порядок нарахування процентів за індивідуальною та базовою процентними ставками.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачем не виконувалися умови спірного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 88 068 грн., з яких: 22 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 66 068 грн. - заборгованість за відсотками, та обґрунтовано стягнув вказану суму з відповідача на користь позивача.

Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладені вимоги закону та встановлені судом обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право грошової вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №796041507 від 20 березня 2021 року, укладеним між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

При цьому, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, посилання апеляційної скарги на недоведеність того, що право вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» з огляду на те, що кредитний договір був укладений 20 березня 2021 року, тобто після укладення договору факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс».

Так, ч.1 ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до п.1.4 додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс», сторони домовились, що термін «Борг» у договорі означає суми грошових коштів, які підлягають оплаті клієнту боржниками за умовами кредитних договорів, строк оплати яких настав на момент переходу прав вимоги до фактора (наявна вимога), а також строк оплати яких настане в майбутньому (майбутня вимога), включаючи зобов`язання боржників повернути суму наданого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку (у разі прострочення умов кредитних договорів), а також будь-які інші зобов`язання по оплаті клієнту грошових коштів за кредитними договорами.

За змістом п.1.3 додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Розділом 4 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно п.4.1 наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що такий Реєстр прав вимоги був підписаний 22 червня 2021 року. Надана копія додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон Плюс».

Копія договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «Таліон Плюс» до фактора - ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Колегія суддів вважає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

У даній справі договори факторингу у встановленому законом порядку відповідачем не визнавалися недійсними.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17).

Колегія суддів також не приймає доводи відповідача про те, що він, як військовослужбовець, згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати відсотків за користування кредитом, з огляду на таке.

Відповідно до вимог п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено 20 березня 2021 року, в той час, коли ОСОБА_2 не перебував на військовій службі, а тому дія вищевказаного Закону не може поширюватись на цей період, оскільки кредитний договір був укладений до вступу відповідача на військову службу.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач не нараховує проценти за період в той час, коли відповідач перебував на військовій службі. Тобто, період нарахування процентів не виходить за межі 2021 року.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, §23).

Тому, враховуючи те, що доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням особи, яка подала апеляційну скаргу, як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким районний суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається відповідач у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Калініним С.К., на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 квітня 2024 року залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем, - залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 квітня 2024 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 09 жовтня 2024 року