Справа № 948/611/24
Номер провадження 2/948/355/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Косик С.М.,

за участю: секретаря Ткач Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Машівської селищної ради Полтавської області про визнання права власності на квартиру з урахуванням добудованих та переобладнаних приміщень,-

в с т а н о в и в :

у серпні 2024 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, в послідуючому зі зменшенням позовних вимог, у якій позивач просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням добудованих та переобладнаних приміщень, яка складається відповідно до технічного паспорта із: добудованих та переобладнаних на першому поверсі квартири, зазначені в технічному паспорті: 1-коридор загальною площею 6,7 кв.м., 2-кладова загальною площею 1,3 кв.м., 3-коридор загальною площею 7,5 кв.м., 4- топочна загальною площею 5,3 кв.м., 5-кімната загальною площею 16,1 кв.м., 6-кухня загальною площею 23 кв.м., 7-тамбур загальною площею 3,5 кв.м., 8-веранда загальною площею 6,8 кв.м (а.с.1-5, 78).

Позов мотивований тим, що позивач є власником вказаної квартири, яку переобладнав, зокрема збільшив кухню та переобладнав сіни, проте в узаконенні самочинних переобладнаних та добудованих примішень йому було відмовлено.

09.08.2024 Машівський районний суд відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання (а.с.66).

У судове засіданні сторони не з`явилися, представник позивача адвокат Чолан М.В. подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та за його відсутності, позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримав (а.с.79), представник відповідача селищний голова Машівської селищної ради Сидоренко С.І. подав клопотання про розгляд справи без участі Машівської селищної ради та одночасно зазначив, що селищна рада проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.72).

Суд, враховуючи клопотання сторін, уважає за можливе розглянути справу без їх участі, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що стверджується копією договору купівлі-продажу від 03.06.1992 року, який укладений між Новосанжарською лісомеліаритивною станцією Полтавської області та ОСОБА_1 (а.с.6,7).

Згідно зі вказаним договором купівлі-продажу загальна площа квартири 70,4 кв.м., житлова 35,1 кв.м. та складалася із сіней -1 площею 6,4 кв.м., кухні-2 площею 8,5 кв.м., прихожої-3 площею 6,4 кв.м., топочної-4 площею 5,2 кв.м., кімнати-5 площею 15,9 кв.м., коридора-6 площею 4,7 кв.м., ванної кімнати-7 площею 4,1 кв.м., кімнати-8 площею 9,4 кв.м., кімнати-9 площею 9,8 кв.м.

За довідкою ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 22.01.2024 №576 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстровій книзі №5 за реєстровим номером 766 за гр. ОСОБА_1 (а.с.20).

Рішенням Виконавчого комітету Машівської селищної ради від 15.11.2005 року №201 присвоїно номери будинкам і квартирам по АДРЕСА_2 , та зазначено: ОСОБА_1 АДРЕСА_3 (а.с.21).

Як убачається з копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , вказана квартира має загальну площу 98,1 кв.м., житлову 35,2 кв.м. та складається з 1-коридор загальною площею 6,7 кв.м., 2-кладова загальною площею 1,3 кв.м., 3-коридор загальною площею 7,5 кв.м., 4- топочна загальною площею 5,3 кв.м., 5-кімната загальною площею 16,1 кв.м., 6-кухня загальною площею 23 кв.м., 7-тамбур загальною площею 3,5 кв.м., 8-веранда загальною площею 6,8 кв.м., 9-сходи загальною площею 4,9 кв.м., 10-санвузол загальною площею 3,9, 11- кімната загальною площею 9,2 кв.м., 12-кімната загальною площею 9,9 кв.м. (а.с.15-19). Також зазначено про наявність гаража площею 28,0 кв.м.

04.12.2023 року позивач ОСОБА_1 звертався до Машівської селищної ради та Державної інспекції архітектури та містобудування із заявою про узаконення добудови до належної йому квартири та вказаними установами йому надано роз`яснення, зокрема щодо необхідності надання документів, що засвідчують право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщено нерухоме майно (а.с.26-28).

Як убачається з Витягів з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с.49-53), на реконструкцію спірної квартири не надано документів, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, в реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією відмовлено, підстава: документи подані не в повному обсязі, відсутня інформація про кадастровий номер земельної ділянки.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 від 06.03.2024 року №71938810 позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій на на квартиру АДРЕСА_1 з тих підстав, що наявна реконструкція квартири з добудовою загальною площею 98,1 кв.м., гараж 28,00 кв.м., натомість відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.06.1992 року загальна площа складає 70,4 кв.м. (а.с.32).

Відповідно до частини першої статті 4ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей55,124Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12.06.2013 у справі № 6-32цс13.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із ч. 4 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Як вбачається з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В пункті 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Як убачається з наданих позивачем документів, перешкодою для реєстрації декларації про готовність до експлуатації спірних об`єктів за амністією стало відсутність кадастрового номера земельної ділянки, на якій розташована квартира (а.с.49-53).

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_4 перебуває в колективній власності зокрема позивача(а.с.33-38).

Натомість рішенням тридцять шостої позачергової сесії Машівської селищної ради від 06.03.2024 року №24/36-VIII ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.30).

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №906/392/18 (постанова ВП ВС від 5 листопада 2019 року), зазначила, що громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом.

Така позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005.

Стаття 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб.

Тобто право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена їй для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Приймаючи до уваги викладене, суд встановив, що позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності в позасудовому порядку.

Отже, оскільки позивач здійснив добудову та реконструкцію належної йому на праві власності квартири, яка розташована на земельній ділянці, яка перебуває в його користуванні, та має перешкоди в реєстрації належного йому нерухомого майна, здійснив усі можливі дії для належного оформлення права власності, а тому за позивачем потрібно визнати право власності на належну йому квартиру з урахуванням добудов та реконструкцій, а позов задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

задовольнити позов ОСОБА_1 до Машівської селищної ради Полтавської області про визнання права власності на квартиру з урахуванням добудованих та переобладнаних приміщень.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 98,1 кв.м., житловою 35,2 кв.м. та яка складається з 1-коридор загальною площею 6,7 кв.м., 2-кладова загальною площею 1,3 кв.м., 3-коридор загальною площею 7,5 кв.м., 4- топочна загальною площею 5,3 кв.м., 5-кімната загальною площею 16,1 кв.м., 6-кухня загальною площею 23 кв.м., 7-тамбур загальною площею 3,5 кв.м., 8-веранда загальною площею 6,8 кв.м., 9-сходи загальною площею 4,9 кв.м., 10-санвузол загальною площею 3,9 кв.м., 11- кімната загальною площею 9,2 кв.м., 12-кімната загальною площею 9,9 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Машівська селищна рада, адреса місцезнаходження: вул.Незалежності, 113, селище Машівка Полтавського району Полтавської області, .

Суддя С. М. Косик