Провадження № 2/369/77/24
РІШЕННЯ

Іменем України

25.09.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, про встановлення обставин не підписання договору позики, визнання неукладеним і недійсним договору позики, визнання недійсним іпотечного договору, визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки і жилого будинку, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання виключення з державного реєстру іпотек запис про обтяження нерухомого майна, внесення відомостей про зняття заборони на відчуження нерухомого майна, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.07.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, який зареєстровано в реєстрі за № 2619 та посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем. Згідно п. 1.1. вказаного договору «Цей договір іпотеки мав би забезпечувати виконання зобов`язань Іпотекодавця та вимог Іпотекодержателя за договором позики від 03.07.2017 року. Проте, як стверджує позивач такий договір позики від 03.07.2017 року між сторонами не укладався так як відповідач ОСОБА_2 зазначив, що умовою надання позики є перш за все укладення договору іпотеки.

Враховуючи те, що договір позики від 03.07.2017 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 не укладався, то позивач вважає таке зобов`язання не може забезпечуватись дійсним договором іпотеки.

До того ж позивач ОСОБА_5 наголошує на тому, що якщо навіть припусти що спірний договір іпотеки міг би бути укладений на виконання зобов`язань по договору позики то недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.02.2020 року (суддя Ковальчук Л.М.) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Згідно з розпорядженням Керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_6 від 10.10.2023 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 369/16274/19 від 10.10.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.10.2023 року справу № 369/16274/19 - прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи по суті за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 з позовними вимогами не погодився, зазначив у відзиві на позовну заяву, що позивачем заявлено необгрунтований та безпідставний позов долучивши до відзиву ксерокопію договору позики від 03.07.2017 року (вчиненого у простій письмовій формі).

Представник відповідачів 1 та 2 адвокат Мещанінов А.М. не погоджуючись з позовними вимоги, зазначив у відзиві на позовну заяву, що в матеріалах справи наявні копії договору позику та іпотечного договору, а тому відповідно до вимог чинного законодавства спростовуються доводи позивача про те, що він не укладав договір позики, а ксерокопія такого договору позики вчиненого у простій письмовій формі, що була надана відповідачем ОСОБА_2 суду є беззаперечним доказом.

Третя особа, приватний нотаріус Леденьов Іван Сергійович в свої письмових поясненнях до суду пояснив, що нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулась до нотаріуса за вчинення нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії, подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчинення якої звернулась особа.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.

Представник відповідачів 1 та 2 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечив проти задоволення позову повністю.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду відповідач були повідомлені належним чином.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та які мають юридичне значення для вирішення справи по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.07.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, який зареєстровано в реєстрі за № 2619 та посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем. Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору передбачено що: «Цей договір іпотеки забезпечує виконання зобов`язань Іпотекодавця та вимог Іпотекодержателя за Договором позики від 03 липня 2017 року, який укладено між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, у простій письмовій формі, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.»

Ухвалою суду від 17.09.2020 року по даній справі витребувано у відповідача ОСОБА_2 оригінал договору позики від 03.07.2017 року.

У відповідь на виконання ухвали суду від 17.09.2020 року, представника відповідача ОСОБА_2 , адвокат Голушко І.В. подав до суду клопотання від 17.06.2021 року в якому зазначив, що «оригінал договору позики від 03.07.2017 року було передано ОСОБА_4 (як покупцю предмета іпотеки) та що підстав зберігати оригінал договору позики немає оскільки припинено право власності та реалізовано нерухоме майно ОСОБА_4 »

Як вбачається зі змісту копії договору позики від 03.07.2017 року такий договір є двостороннім правочином, ОСОБА_4 не є ні стороною правочину ні заінтересованою особою що може мати конкретний майновий інтерес в такому договоріпозики а відтак і відсутній обов`язок передачі ОСОБА_2 такого договору позики в оригіналі ОСОБА_4 .

До закінчення розгляду справи по суті, відповідач ОСОБА_2 не надав для огляду суду оригінал договору позики від 03.07.2017 року на підтвердження своїх доводів щодо укладення вказаного договору позики з позивачем ОСОБА_1 , а тому перевірити відповідність копії документу з оригіналом суд був позбавлений можливості.

Згідно ч. 4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Застосовуючи логіку наведеного, обов`язок доказування стороною тих чи інших обставин залежить від того, стверджує особа про існування обставин, або заперечує їх існування. Об`єктивно довести незнання іншою особою про ті чи інші факти учаснику процесу неможливо, у той же час, як можливо довести протилежне, що особа знає про той чи інший факт. Відповідно доводити існування того чи іншого факту повинна та сторона, яка стверджує про його існування (позиція Верховного Суду яка викладена в його постанові від 24.03.2021 р. у справі № 219/12839/19).

Відповідно ж до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідач ОСОБА_2 не надає суду оригінал договору позики від 03.07.2017 року, вимогу суду про надання цього доказу не виконує та звертається лише до суду з клопотанням про неможливість надання оригіналу договору позику 03.07.2017 р. через його відсутність.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Тобто слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.

Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі.

У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. (висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду що були викладені в постанові від 18.01.2023 р. по справі № 753/15818/19).

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання.

Отже, неукладене зобов`язання (зобов`язання, що не виникло) не може забезпечуватись дійсним договором іпотеки, що є підставою для визнання договору іпотеки недійсним відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року в справі № 305/1180/15 (провадження № 14-82цс18) та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 522/18674/19.

Окрім того, судом встановлено, що від імені відповідача ОСОБА_2 його братом ОСОБА_5 (без будь якої довіреності на підтвердження таких повноважень) все що і було надіслано на адресу позивача ОСОБА_1 це лист-повідомлення про прийняття предмета іпотеки у власність іпотекодержателя. В листі ОСОБА_5 посилається на систематичність порушень умов договору позики укладеного між позивачем та відповідачем та невиконання вимог Іпотекодержателя викладеної в заяві ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова О.В. від 13.10.2017 року про погашення простроченої заборгованості за договором позики та те що позикодавцем було прийнято рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність.

Заява ж відповідача ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова О.В. від 13.10.2017 року про погашення простроченої заборгованості за договором позики відповідачем ОСОБА_2 до матеріалів справи не долучалась, зміст якої суду не відомий та чому вона була скерована саме до приватного нотаріуса перевірити суд був позбавлений можливості.

На підтвердження своєї правової позиції відповідач ОСОБА_2 не долучає до матеріалів справи як письмової вимога про усунення порушення так і докази надсилання такої вимоги останнім на адресу позивача ОСОБА_1 , що в свою чергу на переконання суду свідчить про те, що договір позики між такими особами не укладався, а відповідно у ОСОБА_1 відсутнє будь-яке грошове зобов`язання перед ОСОБА_2 .

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Якщо такий порядок договором не визначений , відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя». При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання». Відповідна правова позиція, зокрема: Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 29 вересня 2020 року по справі № 757/13243/17; Верховного Суду викладена в постанові від 12.05.2022 р. по справі № 756/15123/18; Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладена в постанові від 28 лютого 2024 року по справі № 199/4586/21; Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладена в постанові від 06 березня 2024 року по справі № 756/3939/20 (де окрім вищенаведеної позиції суд встановив, що «саме по собі відстеження за номером поштового відправлення не свідчить про зміст поштового відправлення та його адресата»); Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладена в постанові від 10 квітня 2024 року по справі № 761/33417/19 (де окрім вищенаведеної позиції суд встановив, що «у довідках про кур`єрську доставку не зазначається, які саме документи містилися у кур`єрському відправленні, опису вкладень не додано»); Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладена в постанові від 05 червня 2024 року по справі № 336/735/22 (де окрім вищенаведеної позиції суд встановив, що «АТ «ПУМБ» долучило копію рекомендованого повідомлення 6608, згідно з яким АТ «Укрпошта» 21 березня 2016 року вручено лист на ім`я одержувача ОСОБА_1 за адресою, вказаною у відправленні, яке отримано одержувачем (а.с. 54). Разом з тим, у повідомленні не зазначено, які саме документи містилися у відправленні, опису вкладень не додано»).

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема він не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Згідно із частиною п`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Таким чином, у разі дотримання іпотекодержателем вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання невиконання вимог частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про конкретний спосіб задоволення вимог іпотекоде ржателя шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не має наслідком настання нікчемності такого правочину та не є підставою, за умови дотримання інших вимог закону щодо такого виду правочину, для визнання такого договору недійсним, однак може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю завданих збитків.

У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (одним документом) необхідно виходити з пріоритету дотримання саме частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» (пункти 70, 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17).

У справі відсутні належні та допустимі докази виконання іпотекодержателем положень частини першої статті 35, частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи вищенаведене та те, що на переконання суду договір позики від 03.07.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 не укладався, то таке зобов`язання не може забезпечуватись дійсним договором іпотеки.

Велика палата Верховного суду у справі № 305/1180/15-ц, 29.05.2018 робить висновок про те, що за умови визнання кредитного договору неукладеним оспорюваний договір іпотеки, який укладався на забезпечення виконання зазначеного кредитного договору, є недійсним. За висновком Суду, оскільки оспорюваний договір іпотеки укладений в забезпечення виконання кредитного договору, який є неукладеним, це суперечить вимогам цивільного законодавства щодо застави майна та ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку».

Так, оформлення іпотеки відбувається шляхом укладання іпотечного договору. Сам по собі іпотечний договір не спрямований на відчуження іпотекодавцем майна, що передається в іпотеку, отже, договір іпотеки не може бути за своєю суттю юридичною підставою для виникнення у іпотекодержателя права власності та не може передбачати перехід права власності на предмет іпотеки. Він лише надає можливість Іпотекодержателю у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, відшкодувавши свої збитки за рахунок предмету іпотеки.

Щодо визнання договору позики неукладеним та недійсним суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Суд же визнає факт не укладення договору позикивід 03.07.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .

Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (наприклад, зайняття та використання іншою особою приміщення позивача за відсутності встановлених для цього правових підстав).

Зазначений правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до частковому задоволення. Вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу (якими вчинено правочини з переходу права власності), витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити певні дії є похідними від вимоги про визнання недійсним іпотечного договору а тому також підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 КПК України суд покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним Іпотечний договір від 03.07.2017 року укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який зареєстровано в реєстрі за № 2619 та посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0275 га., кадастровий номер :01:083:5062, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с Білогородка, укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 08.06.2018 року, який зареєстровано в реєстрі за № 1267 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 98,6 кв.м., укладений між ОСОБА_2 (ІНН - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (ІНН - НОМЕР_3 ) від 08.06.2018 року, який зареєстровано в реєстрі за № 1264 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком М.О.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0275 га, кадастровий номер - :01:083:5062, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, укладений між ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) від 09.08.2018 року, який зареєстровано в реєстрі за № 2526 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 98,6 кв.м., укладений між ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) від 09.08.2018 року, який зареєстровано в реєстрі за № 2525 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) у власність ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_2 ): житловий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 98,6 кв.м. та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0275 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:083:5062, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка.

Зобов`язати приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою нерухомого майна відповідно до іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрованого за реєстровим № 2619. Внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про зняття заборони на відчуження нерухомого майна, зареєстрованого за реєстровим № 2619 відповідно до іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 03.07.2017 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 792 (одну тисячу сімсот дев`яносто дві гривні) 93 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 792 (одну тисячу сімсот дев`яносто дві гривні) 93 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 792 (одну тисячу сімсот дев`яносто дві гривні) 93 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено: 09.10.2024 року.

Суддя А.В. Янченко