ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/349/23Головуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М.
Провадження № 22-ц/817/924/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу № 604/349/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року (ухвалене суддею Сіянко В.М, дата складення повного тексту судового рішення 12 серпня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_3 (далі позивачка, апелянтка) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликалася на те, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , який перебуває повністю на утриманні позивачки, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги. На даний час ОСОБА_5 навчається на денній формі у Тернопільському національному педагогічному університеті ім.В. Гнатюка. Зазначає, що відповідач проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, є матеріально забезпечений, а їхній спільний син, який досяг повноліття, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.

У зв`язку з наведеним та враховуючи заяву про зменшення позовних вимог позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, з дня подачі позовної заяви до часу набрання рішенням законної сили.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у довідці №913 від 07 березня 2023 року, виданій т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 вказано, що розмір місячного грошового забезпечення ОСОБА_4 складає 26613.30 грн. Згідно наказу №140 від 11 червня 2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 звільнений у запас із виплатою йому:

- щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби за червень місяць в розмірі 523% від посадового окладу;

- надбавки за вислугу років за період по 11 червня 2024 року;

- грошової компенсації за 40 діб не використаної щорічної основної відпустки за 2022, 2023, 2024 роки;

- компенсації за не використані дні додаткової відпустки за 2023 рік у кількості 14 діб, за 2024 рік у кількості 14 діб.

Крім того, відповідач отримує пенсію, розмір якої складає 4958 грн щомісячно.

Звертає увагу на те, що дана позовна заява подана у березні 2023 року, тобто в період перебування відповідача у складі Збройних Сил України та отримання ним грошового забезпечення, а тому позивачка змінила позовні вимоги та просила стягувати аліменти в період з подання позову та до ухвалення рішення у даній справі.

На думку сторони апелянта, помилковим є висновок суду про невключення в розмір грошового забезпечення відповідача надбавок та премій, які носять не регулярний характер, оскільки жодних заперечень відповідача з даного приводу не було.

Крім того, ОСОБА_4 сплачує аліменти на двох неповнолітніх дітей лише по 2000 грн щомісячно на кожну дитину. Також, матір відповідача є особою пенсійного віку і, відповідно, отримує пенсію, однак будь-які відомості щодо її майнового стану матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд першої інстанції помилково виходив з того, що відповідач утримує свою матір. До того ж, відповідач є учасником бойових дій і згідно із законодавством має ряд пільг щодо комунальних послуг.

Щодо лікування відповідача, то сторона апелянта посилається на те, що надані квитанції не підтверджують їх прямий зв`язок із придбанням та призначенням лікуючого лікаря, не подано доказів щодо придбання ліків за власний рахунок. Більше того, лікування військовослужбовців проводиться за рахунок держави.

У зв`язку з викладеним, апелянтка просить скасувати рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників у справі до суду не надходив.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про стягнення аліментів.

Предметом позову у даній справі є стягнення аліментів.

Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25 липня 2016 року, справа № 604/606/16-ц.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про народження:

- серії НОМЕР_2 , виданим 05 жовтня 2012 року Галущинською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області;

- серії НОМЕР_3 , виданим 15 червня 2009 року народження Галущинською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області

- серії НОМЕР_4 , виданим 12 січня 2005 року Галущинською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області.

Відповідно до довідки старости Галущинського старостинського округу №54 від 09 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована в с.Галущинці і проживає разом з дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2023 року, справа №604/874/22, вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки Тернопільського національного педагогічного університету ім.В.Гнатюка №802 від 09 березня 2023 року слідує, що ОСОБА_4 є студентом I курсу денної форми навчання, факультет фізичного виховання, спеціальність фізична культура і спорт. Наказ про зарахування №588 від 14 вересня 2022 року.

Відповідно до квитанції №21 від 13 вересня 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 оплатила 3520 грн за проживання ОСОБА_5 в гуртожитку № НОМЕР_5 .

Як вбачається з довідки про доходи №42 від 08 березня 2023 року, виданої КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 займає посаду «сестра медична стаціонару» та отримує заробітну плату 13500 грн, щомісячно, без вирахування податків та зборів.

Згідно із довідкою №913 від 07 березня 2023 року, виданою т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 слідує, що старший солдат ОСОБА_4 проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 і розмір його місячного грошового забезпечення з 01 лютого 2023 року складає 26613.30 грн.

Стороною відповідача подано ряд виписок із медичної карти стаціонарного хворого, згідно яких ОСОБА_4 періодично проходив лікування в медичних закладах у 2023-2024 роках.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії «КНП Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» №9/1 від 21 лютого 2023 року підтверджено причинний зв`язок захворювання з проходженням військової служби.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №721072 від 30 січня 2024 року, ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи. Захворювання пов`язані з проходженням військової служби. Може працювати в спеціальних умовах. Інвалідність встановлено до 15 січня 2026 року.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_6 від 08 серпня 2023 року, ОСОБА_4 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України.

Згідно витягу №98 про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 15 лютого 2024 року слідує, що, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З рапорту старшого солдата ОСОБА_4 до командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 від 22 травня 2024 року вбачається, що заявник за станом здоров`я не бажає проходити військову службу (т.1 а.с.217 зворот).

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 №140 від 11 червня 2024 року вбачається, що старшого солдата ОСОБА_4 звільнено у запас у зв`язку з наявністю інвалідності, з 11 червня 2024 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Крім того, даним наказом зобов`язано виплатити ОСОБА_4 :

- щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за червень місяць в розмірі 523% від посадового окладу, надбавку за особливі заслуги проходження служби 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років за період по 11 червня 2024 року;

- грошову компенсацію за 40 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022, 2023, 2024 роки;

- компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2023, 2024 роки;

- одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше як 25 % місячного грошового забезпечення за 27 місяців (т.1 а.с.218 зворот).

Відповідно до довідки Головного управління ПФУ в Тернопільській області про призначення пенсії від 12 березня 2024 року слідує, що ОСОБА_4 призначено пенсію по інвалідності, розмір якої з надбавками становить 4958.10 грн (т.1 а.с.220).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які направлені на адресу Тернопільського апеляційного суду, вбачається, що ОСОБА_4 йому матеріально не допомагає, хоча він потребує таку допомогу, оскільки навчається на денній формі та у нього відсутні будь-які доходи. Просить задовольнити апеляційну скаргу своєї матері ОСОБА_3 .

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:

- досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

- продовження ними навчання;

- потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

- наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Аналогічний висновок викладено у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_3 покликалася на те, що спільний повнолітній син сторін - ОСОБА_5 , на якого просила стягнути аліменти, навчається на денній формі у Тернопільському національному педагогічному університеті ім.В.Гнатюка.

У справі, яка переглядається судом установлено, що ОСОБА_5 , який є сином відповідача, на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_5 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.

Також у позивачки та відповідача є спільні неповнолітні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З матеріалів справи вбачається, що усі троє дітей сторін зареєстровані та проживають разом із матір`ю (позивачкою у справі), однак остання отримує дохід із врахуванням податків і зборів в розмірі 10867.50 грн, щомісячно.

Судом встановлено, що позивачка для забезпечення належного рівня життя та розвитку повнолітнього сина ОСОБА_5 несе витрати, які збільшуються у зв`язку з загальним підвищенням цін на продукти харчування, одяг, ліки, проживання в гуртожитку та інше.

Відповідач на день подання даного позову проходив службу у складі Збройний Сил України, однак на момент ухвалення рішення по суті був звільнений у зв`язку із станом здоров`я.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач отримував та отримує доходи, які підтверджуються довідкою №913 від 07 березня 2023 року, виданою т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (26613.30 грн грошове забезпечення), наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 №140 від 11 червня 2024 року (відповідач не надав доказів про розмір таких виплат), довідкою Головного управління ПФУ в Тернопільській області про призначення пенсії від 12 березня 2024 року (4958.10 грн - пенсія по інвалідності).

Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач проживає разом із повнолітнім сином ОСОБА_9 , бере участь у його матеріальному утриманні. Навпаки, повнолітній син подав до апеляційного суду письмові пояснення, в яких просив задоволити позов.

Разом з тим, доказами, які свідчать про майновий стан фізичної або юридичної особи можуть бути, наприклад, довідки про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність чи відсутність рухомого чи нерухомого майна, відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, довідка з Пенсійного фонду України, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

Колегія суддів враховує процесуальну поведінку відповідача, який заперечує існування можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, однак не подав до суду жодного належного та допустимого доказу про його реальні доходи за 2023-2024 роки, наявність чи відсутність у нього рухомого чи нерухомого майна та інші, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище.

Більше того, відповідач не зазначив який розмір доходу ним отримано згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 №140 від 11 червня 2024 року, де останньому призначено виплати.

Крім того, згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які містяться у відкритому доступі, слідує, що ФОП ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_7 , адреса: 47714, Тернопільська область, Тернопільський район, с.Ангелівка), не перебуває в процесі припинення, основний вид: 47.89 роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

Отже матеріали справи не містять доказів про дійсний рівень доходів відповідача, оскільки такий отримував та отримує інші доходи, окрім пенсії по інвалідності.

На вищевказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув.

Щодо твердження відповідача про те, що він сплачує аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 4000 грн в місяць, колегія суддів приймає, однак враховує той факт, що це спільні діти сторін, які проживають разом із позивачкою і які також перебувають на її утриманні, однак вона змушена самостійно утримувати повнолітнього сина ОСОБА_9 , який продовжує навчання.

Щодо доводів відповідача про те, що він є особою з інвалідністю другої групи, апеляційний суд враховує та зазначає, що ОСОБА_4 може працювати в спеціальних умовах, а інвалідність встановлено йому до 15 січня 2026 року. Більше того, відповідач для підтвердження витрат на лікування надав лише два фіскальних чека від 04 червня та 05 червня 2024 року на загальну суму 1293 грн (т.1 а.с.218). Також відповідачу призначено пенсію у зв`язку із інвалідністю.

Щодо посилання відповідача про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд апеляційної інстанції відхиляє такі, оскільки відсутні докази, що остання потребує матеріальної допомоги.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.

Враховуючи наведене, а також те, що у сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час шлюбу народився син - ОСОБА_5 , який станом на теперішній час є повнолітнім, однак перебуває на утриманні позивачки, оскільки продовжує навчання, принцип диспозитивності, а саме те, що в прохальній частині заяви про зменшення позовних вимог позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі від усіх видів заробітку, щомісяця, з дня подачі позовної заяви до часу набрання судовим рішенням законної сили, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі, оскільки такий розмір аліментів буде достатній для навчання та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку повнолітньої дитини.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 16 березня 2023 року і до 11 жовтня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 11 жовтня 2024 року.

Реквізити сторін:

Позивачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП - НОМЕР_8 , адреса: Тернопільська область, Тернопільський район, с.Галущинці.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП - НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 .

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак