Провадження № 2/712/7/24
У Х В а л а

30 січня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Токова С.Є.

при секретарі Білик О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Друга Черкаська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання, скасування державної реєстрації права власності. Просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 01 липня 2010 року, посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О., зареєстрований в реєстрі за № 2-2917. Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , яка була здійснена 26.07.2010р. на підставі договору довічного утримання, 2-2914, 01.07.2010р., Друга черкаська державна нотаріальна контора. Стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 30 січня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням справи до підготовчого судового розгляду.

Одночасно з позовною заявою, позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обгрунтування заяви, Позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач може здійснити відчуження квартири, яка на сьогоднішній день належить їй на праві власності, що призведе до неможливості задоволення вимог стягувача.

З огляду на положення ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд розглядає вказану заяву без виклику сторін.

Перевіривши доводи заяви про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (п. 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Так, матеріали заяви не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, а посилання у заяві лише на потенційну можливість, припущення позивача щодо ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 259, 261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею та може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя С.Є. Токова