ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 жовтня 2024 року

м. Харків

справа №953/2376/24

провадження №22-ц/818/2688/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Гаро Ганни Олександрівни на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Єфіменко Н.В.,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

17 травня 2024 року ОСОБА_1 до суду першої інстанції подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у розмірі 1 183 634 грн, що знаходяться на належних ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) банківських рахунках Iban НОМЕР_1 , Iban НОМЕР_2 в Банк OTP, офіційні дані банку KIBOCSATO: OTPBANK NYRT.1051 BUDAPEST, NADOR U. 16.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року заяву задоволено частково, накладено арешт на грошові кошти наявні на рахунках ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) Iban НОМЕР_1 , Iban НОМЕР_2 в Банк OTP, офіційні дані банку KIBOCSATO: OTPBANK NYRT.1051 BUDAPEST, NADOR U.16, станом на 22.08.2023 року, однак не більше ніж 1 843 225,73 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Гаро Ганна Олександрівна просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам чинного законодавства. Вказує, що арешт судом першої інстанції був накладений на рахунки серед яких є зарплатний рахунок. Вона посилалася на це у запереченні на заяву про забезпечення позову, однак суд першої інстанції не перевірив та не врахував цю обставину при постановленні ухвали. Крім того, відсутні докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів з огляду на розмір заявлених вимог може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача та ускладнити виконання рішення суду в майбутньому. Тому застосований судом арешт грошових коштів на банківських рахунках відповідачки має бути обмежений сумою наявною на рахунках станом на 22.08.2023 року, однак не більше 1 843 225 грн. 73 коп.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є поділ майна подружжя, в тому числі стягнення грошових коштів з відповідачки на користь позивача в розмірі 1/2 частини коштів, що знаходяться на розрахункових рахунках OTP BANK NVTI № НОМЕР_3 ; OTP BANK NVTI № 1.13883; OTP BANK NVTI № 1.73010; Банку Revolut LT87004333 (в угорських форинтах); Банку Revolut LT87004333 (у доларах США); Банку Revolut LT87004333 (в євро) та готівкові кошти, наявні у ОСОБА_2 станом на 22.08.2023 року у розмірі та готівковій формі, на загальну суму 1 843 225 грн. 73 коп.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені рахунки в OTP BANK NVTI №1.15288; OTP BANK NVTI № 1.13883 відкриті на ім`я відповідачки в період шлюбу із позивачем.

Як на підставу вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 посилався на можливість ускладнення виконання майбутнього рішення суду. Зазначив, що відповідач робить навмисні дії з виведення грошових коштів з банківських рахунків. Зокрема, у період з березня 2022 року по серпень 2023 року відповідачка вивела з рахунку в українському банку 1 384 707, 80 грн. Вважає, що накладення арешту на грошові кошти на зазначених рахунках жодним чином не погіршать фінансового становища відповідачки.

Щодо посилання апелянта на те, що арешт судом першої інстанції був накладений і на рахунки серед яких є зарплатний рахунок, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, судова колегія зазначає наступне.

Згідно ч. 1. 2 ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника; постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до частини третьої статті 52 ЗУ "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до пункту 6 ч. 3 розділу І Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи судове рішення, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону "Про виконавче провадження" повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 цього Закону.

Такий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 24.02.2021 в справі № 756/1927/15-ц та в постанові від 03.02.2021 у справі № 756/1927/16-ц.

Пунктом 6.9 глави V Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах зі змінами передбачено, що банк для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок.

У рішенні Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 зазначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 46 та 64 Конституції України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Отже, виконуючи судове рішення, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 ЗУ "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 ЗУ "Про виконавче провадження".

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 ЗУ "Про виконавче провадження").

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 (пункти 7.14, 7.15), про що вірно вказав суд першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного та того, що з матеріалів справи не вбачається, що рахунки, на які накладено арешт судом першої інстанції, мають спеціальний режим використання, судова колегія підстав для скасування ухвали суду в цій частині не вбачає.

Доводи апелянта про те, що відсутні докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, дані про особу відповідача спростовуються вимогами закону, оскільки підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому заходи забезпечення позову, які застосовані судом не порушують прав відповідачки, оскільки мають тимчасовий характер та є співмірними із заявленими ОСОБА_1 вимогами.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гаро Ганни Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 08.10.2024 року.