ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 395/1640/23

провадження № 22-ц/4809/1124/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А. М., Мурашко С. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року ( ОСОБА_2 ).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів) звернулось до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №161478598 від 22 жовтня 2021 року у розмірі 33 524,10 грн, з яких: 8 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 25 524,10 грн заборгованість за відсотками.

В обґрунтування позову вказує, що22 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (далі - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога») та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 161478598. Відповідно до договору факторингу № 28/1118/-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 161478598. Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 20 жовтня 2022 року укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників. На підставі зазначеного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 33524,10 грн, яка складається з 8 000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу та 25524,10 грн заборгованості за відсотками. Згідно з умовами Договору кредитної лінії позичальник зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, визначеному цим договором. Однак, відповідач не виконала свого обов`язку, не повернула суму кредиту та не сплатила відсоки за користування кредитом. Зауважує, що з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором кредитної лінії, позивач вимушений звернутись до суду з позовом у даній справі.

Відповідач у поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву просила у задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. В обґрунтування заперечень зазначила, щовизнає факт укладення договору кредитної лінії №161478598 від 22 жовтня 2021 року. Натомість, не визнає факту правовмірного набуття позивачем права грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №161478598 на підставі Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року. Не погоджується з тим, що перехід права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року за договором факторингу №28/1118-01 та за додатковою угодою №26 від 31 грудня 2020 року до цього ж договору, є правомірним, оскільки укладення цих договорів відбулось ще до моменту підписання договору кредитної лінії №161478598 від 22 жовтня 2021 року. На думку відповідача, зазначені факти спростовують достовірність витягів з Реєстру прав вимоги, Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022року, розрахунків заборгованості за Договором кредитної лінії №161478598 від 22 жовтня 2021 року та інші докази. Вважає, що через відсутність достовірних та належних доказів перевірити заборгованість за договором кредитної лінії неможливо, обов`язок подання таких доказів процесуальний закон прямо покладає на позивача, чого останнім зроблено не було. Повідомляє, що понесла 7500,00 грн судових витрат на правничу допомогу (а.с. 63-71 том 1).

У відповіді на відзив позивач вказує, що первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надані докази, що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 161478598 та детальний розрахунок заборгованості. Нарахування заборгованості здійснювалось виключно відповідно до умов договору. Наголошує, що учасник справи має право подати до суду власний розрахунок або, згідно з ч. 1 сто. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. Звертає увагу на те, що кредитні кошти були видані на платіжну картку позичальника, а тому всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», відповідно до вимог якої ні Первісні кредитори, ні позивач не мають доступу до інформації щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта є банківською таємницею. Наполягає на тому, що договори факторингу ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладення цих правочинів, та є чинними і дійсними. Щодо витрат відповідача на професійну правничу (правову) допомогу , на думку позивача, заявлена вартість виконаних робіт з огляду на малозначність та складність справи є неспівмірною. Так, термін виконання робіт щодо усних консультацій, складання відзиву на позовну заяву у період з 17 січня 2024 року по 26 січня 2024 року значно завищено, тому вартість робіт не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості. Крім того, представником відповідача не зазначено термін виконання робіт щодо усних консультацій, оформлення і складання відзиву, а тому неможливо визначити їх розумну вартість. Враховуючи наведене, позивач не вбачає підстав для відшкодування відповідачу витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 7500,00 грн(а.с. 71-90 том 1).

Відповідно до додаткових пояснень у справі відповідач наполягає недоведеності позивачем вимог пред`явленого позову (а.с. 152-156 том 1).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 161478598 від 22 жовтня 2021 року у розмірі 33524,10 грн та сплачену суму судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, між сторонами існують договірні правовідносини (кредит). Вважав, що надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у спірних правовідносинах, їх достовірність стороною відповідача не спростована (у тому числі і розмір заборгованості за договором).

На переконання суду першої інстанції, права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконувала належним чином умови договору про надання кредиту, тому права позивача підлягають захисту.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року та відмовити у задоволенні позовних вимог, а також стягнути з позивача на користь відповідача 11000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наводить наступні доводи.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, тому прийшов до неправильного висновку про задоволення позовних вимог. Так, суд не з`ясував належним обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача як нового кредитора. Матеріали справи не містять відомості про існування договірних відносин між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у період з 28 листопада 2019 року по 31 грудня 2020 року. Вважає, що на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року жодної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до відповідача не було, а його сторони не могли передбачити, що 22 жовтня 2021 року між цим товариством та відповідачем буде укладено кредитний договір.

Позивач не приєднав жодного належного, достовірного і допустимого доказу про те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передавало позивачу за договором факторингу право вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №161478598 від 22 жовтня 2021 року.

Стверджує, що оскільки позов поданий неналежним позивачем та останнім не доведено відступлення йому права вимоги до відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання позивачем відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 05 липня 2024 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У межах встановленого судом строку позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначає, що рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2024 року у даній справі законне та обґрунтоване, у процесі розгляду цивільної справи суд першої інстанції не припустився порушень норм ні матеріального, ні процесуального права, тому апеляційна скарга є безпідставною, у її задоволенні має бути відмовлено. Наголошує, що апелянтом (Позичальником) в добровільному порядку здійснювалось часткове погашення кредитної заборгованості. Однак, наразі, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує. Позивач просив суд стягнути з відповідача ту заборгованість, яка була нарахована первісним кредитором. Надані позивачем докази є належними та достатніми для підтвердження суми заборгованості відповідача. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у відповідній частині. Вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, натомість відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань (а.с. 30-35 том 2).

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір кредитної лінії № 161478598 (далі - Кредитний договір), за умовами якого остання отримала у кредит грошові кошти у загальному розмірі 8 000,00 грн. строком на тридцять днів від дати отримання кредиту Позичальником, а саме до 21 листопада 2021 року та зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за кожен день користування кредитом у розмірі 722,70% річних (1,98% в день).

Кредитний договір підписаний електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем при укладанні договору та введеного Позичальником 22 жовтня 2021 року о 10 год. 55 хв. (а.с. 5-9 том 1).

Також з`ясовано, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 200-204 том 1).

Відповідно до укладеної між Фактором та Клієнтом Додаткової угоди від 31 грудня 2020 року року № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору факторингу №28/1118-01 у новій редакції (а.с. 100-105 том 1). Зокрема, сторони погодили, що за п. 4.1. Договору факторингу №28/1118-01 у новій редакції наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимогим передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги. Пунктом 8.2. Договору факторингу №28/1118-01 у новій редакції передбачено, що строк цього договору закінчується 31 грудня 2021 року (а.с. 11-13 том 1).

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, здійсненого TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога», вбачаються наступні дані по кредиту: дата видачі 22 жовтня 2021 року, строк 30, сума 8000,00 грн, дата продажу 28 грудня 2021 року, оплати - відсутні (а.с. 93 на звороті том 1).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 166 від 28 грудня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до Боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором у загальній сумі 21127,30 грн, з яких: 8 000,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 13127,30 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 102 том 1). Зазначений документ в електроннійформі скріплений електронним підписом директора ТОВ «Таліон Плюс».

20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору прва вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Факатор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 14-15 том 1).

Відповідно до Реєстру прав вимоги від 21 жовтня 2022 року № 1 до договору факторингу №20102022 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором в сумі 33524,10 грн, з яких: 8000,00 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 25524,10 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 137-138 том 1).

Аналогічна інформація щодо розміру заборгованості відповідача за Кредитним договором 1 відображена у розрахунку заборгованості ОСОБА_3 , виконаного TOB «Таліон Плюс» (а.с. 124 том 1).

Позивачем сплачено ТОВ «Таліон Плюс» суму фінансування за цим Реєстром прав вимоги у розмірі 3011843,88 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 25 жовтня 2022 року № 18921 (а.с. 139 том 1).

Встановлено, що кредитні кошти за Кредитним договором у загальному розмірі 8000,00 грн Кредитодавцем надавались Позичальникові у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , реквізити якого були надані останнім з метою отримання кредиту (а.с. 10 том 1).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає не у повній мірі.

Віповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву відповідач визнала факт укладення нею Кредитного договору, тобто виникнення у сторін правочину обумовлених ним прав та обов`язків, а тому у відповідності до неведеної вище вимоги процесуального закону, вказана обставина не підлягає доказуванню.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав встановленим факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у загальній сумі 8000,00 грн за Кредитним договором.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти у сумі 8000,00 грн у межах встановленого строку кредитування Кредитодавцеві не повернула.

Щодо стверджуваної скаржницею обставини відсутності у позивача права вимоги до відповідача за Кредитним договором, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

З викладених вимог чинного законодавства можна дійти висновку, що факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

До того ж, як вбачається з висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

У постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц Верховним судом зазначено також, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитними договорами і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитними договорами на користь нового кредитора.Колегією суддів також зважено на те, що Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.Оскільки доказів належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань на користь TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога», ТОВ «Таліон Плюс» за Кредитним договором матеріали справи не містять, натомість, належними доказами у справі підтверджується факт набуття ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги за Кредитним договором, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо належності позивача у даній справі, тобто наявності у останнього права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Доводи скаржниці, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують відповідних обґрунтованих та правомірних висновків місцевого суду, а зводяться до власного суб`єктивного розуміння як спірних правовідносин, так і їх нормативно-правового регулювання. Разом з тим, суд першої інстанції формально поставився до доводів відповідача, викладених у додаткових поясненнях по справі (а.с. 152-156 том 1) щодо необґрунтованості обчислення розміру пред`явлених до стягнення процентів за користування кредитними коштами, не надав їм належної правової оцінки.Так, задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором у повному обсязі, суд першої інстанції не врахував того, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.Умовами п.п. 1.3., 1.7. Кредитного договору передбачено, зокрема, що Кредитодавець надає перший транш за договором одразу після укладення договору, який має бути повернуто до 21 листопада 2021 року; кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту Позичальником, а саме до 21 листопада 2021 року.У п. 1.8. Кредитного договору 1 його сторони погодили, що встановлений у п. 1.7. договору строк дисконтного періоду та відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження дисконтного періоду. Докази виконання Позичальником умов п. 1.8. Кредитного договору 1 у матеріалах справи відсутні, відтак, погоджений сторонами строк кредитування залишається незмінним - до 21 листопада 2021 року.Апеляційним судом враховано також, що умовами Кредитного договору не передбачено зміни кінцевого терміну повернення кредитних коштів у зв`язку з наданням Позичальникові другого траншу в межах кредитної лінії.Як вбачається зі змісту пп. 1.9.3. п. 1.9. Кредитного договору 1, якщо Позичальник користується кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що у Позичальника виникли зобов`язання по оплаті процентів за Кредитним договором у розмірі, що розрахований за базовою процентною ставкою за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, що згідно з пп. 1.14.2. п. 1.14 договору по першому траншу в сумі 6500,00 грн складає 3861,00 грн.Як вбачається з наявних у справі матеріалів, другий транш кредитних коштів у сумі 1500,00 грн відповідач отримала 06 листопада 2021 року та правомірно користувалась кредитними коштами у межах строку кредитування, тобто 15 днів. Враховуючи зазначені обставини та умови Кредитного договору, проценти за користування другим траншем кредиту складають 472,50 грн: 1500,00 грн х 15 х 2,10% = 472,50 грн. Подальше, поза строком кредитування, нарахування TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» процентів за користування відповідачем кредитними коштами за Кредитним договором було необґрунтованим, чого безпідставно не враховано судом першої інстанції. Таким чином, стягненню з відповідача за згаданим кредитним договором підлягають 8000,00 грн основної заборгованості та 4333,50 грн (3861,00 грн + 472,50 грн) процентів за користування кредитом, а всього 12 333,50 грн. Оскільки рішення суду першої інстанції у наведеній частині не відповідає вимогам закону, що призвело до неправильного висновку по суті спору, воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню. Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Належними у справі доказами підтверджується надання відповідачу правової допомоги під час розгляду даної справи у судах першої та апеляційної інстанцій адвокатом Цокало Тетяною Михайлівною, а саме: договором про надання правничої допомоги від 17 січня 2024 року № 851 (а.с. 76-77 том 1), ордерами на надання правничої (правової ) допомоги серії ВІ №1191868 від 17 січня 2024 року (а.с. 72 том 1) та серії ВІ №1222075 від 03 червня 2024 року (а.с. 9 том 2), актами приймання-передачі надання правничої допомоги від 26 січня 2024 року № 1 (а.с. 75 том 1) та від 03 червня 2024 року № 2 (а.с. 15 том 2). Так, під час розгляду справи у суді першої інстанції адвокат виконав, а відповідач прийняла послуги за договором про надання правничої допомоги від 17 січня 2024 року № 851 на загальну суму 7500,00 грн (акт приймання-передачі надання правничої допомоги від 26 січня 2024 року № 1), а під час розгляду справи апеляційним судом на суму 3500,00 грн (акт приймання-передачі надання правничої допомоги від 03 червня 2024 року № 2). Квитанціями від 17 січня 2024 року № 851 на суму 7500,00 грн та від 03 червня 2024 року № 851-2 на суму 3500,00 грн підтверджується здійснення відповідачем оплати за надані адвокатом послуги на підставі договору про надання правничої допомоги від 17 січня 2024 року № 851 (а.с. 16, 18 том 2). Поданий до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу обґрунтованих заперечень позивача щодо відшкодування понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу не містить. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до викладеного вище, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок позивача пропорційно задоволеним вимогам, відсоток яких для позивача складає 37%, для відповідача відповідно 63%. Отже, стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 6 930,00 грн (11000,00 грн х 63%) у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. На виконання вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційним судом здійснено розподіл судових витрат у справі пропорційно до задоволених вимог. Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,- ПОСТАНОВИВ: Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №161478598 від 22 жовтня 2021 року у розмірі 12333,50 грн, з яких: 8 000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 4333,50 грн сума заборгованості за процентами. В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення. Стянути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 933,08 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2536,38 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 930,00 грн. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань

С. І. Мурашко

.