ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

02 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 638/2092/23

провадження № 22-ц/818/2533/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця проживання дітей, за апеляційною скаргою, ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2024 року, постановлене суддею Аркатовою К.В.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про встановлення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій просив визначити місце проживання дітей разом з батьком.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що після розірвання шлюбу діти переважно проживали разом з ним. З початком широкомасштабного збройного вторгнення РФ на територію України сторони дійшли згоди про спільне виховання дітей. Надалі, діти почали постійно проживати разом з матір`ю (відповідачем) у зв`язку із залученням позивача до лав Збройних Сил України. Позивач, посилаючись на положення Конвенції просить суд визначити місце проживання дітей разом з ним, враховуючи необхідність і обов`язок у прийнятті участі щодо їх виховання.

24 квітня 2023 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що під час вирішення питання щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач акцентував увагу на бажанні відповідача вивезти дітей за межі України та на факті наявності об`єктивних умов, які спричинили неможливість позивача надавати виховання дітям після 2022 року, у зв`язку з його перебуванням у зоні бойових дій.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про встановлення місця проживання дітей - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду щодо забезпечення найкращих інтересів дитини з боку відповідача не грунтуються на доказах, які є в матеріалах справи. Вказує, що в березні 2023 року він звернувся до суду із даним позовом, який був обґрунтований тим, що відповідачка планує вивезти дітей за межі території України, тобто фактично викрасти дітей. Зазначає, що після початку повномасштабного воєнного вторгнення РФ на територію України, дітей довелось забрати відповідачеві, оскільки позивач, будучі військовослужбовцем захищав нашу батьківщину на Донбасі, потім в результаті численних захворювань позивач проходив тривале лікування, під час якого відповідачка і спланувала вивезти дітей за межі території України і позивач звернувся до суду із позовною заявою та заявою про забезпечення позову шляхом заборони вивезення дітей за межі території України. Також зазначив, що позивачем позовну заяву було подано ще в березні 2023 року, а відповідачем було подано відзив з пропуском строку в лютому 2024 року, який судом було прийнято до розгляду і фактично на даному відзиві побудовано рішення суду. Судом було ухвалено рішення на підставі доказів, які були подані несвоєчасно та не в порядку передбаченому ЦПК України. Звертає увагу, що судом не було досліджено можливість відповідачки надавати належний догляд та виховання дітям, а висновок щодо цього грунтується на припущеннях. Також судом не досліджено належним чином факт того, що відповідачка працює та чи може вона надавати належний догляд та виховання дітям, особливо з урахуванням того, що вона одна проживає в Іспанії. Наголошує, що суд мав дослідити можливість забезпечення дотримання найкращих інтересів дитини, з боку позивача та відповідача. Зазначає, що судом було проігноровано факт не надання висновку органами опіки, а саме: що відповідачка ухилилась від контактів з органами опіки, не забезпечила можливість органам опіки дослідити свої умови проживання в Іспанії хоча би в режимі відеоконференції. Вказує, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, наразі ОСОБА_3 виповнилось 14 років, а ОСОБА_4 в цьому році буде 10 років. В підлітковому віці для хлопчиків є особливо важливе виховання саме батька, оскільки в цьому віці діти навчаються бути чоловіками та для них важливий приклад батька. Щодо прихильності дітей до батьків, то слід наголосити на тому, що діти тривалий час до війни проживали з батьком та мати їх тільки відвідувала, тому діти були завжди прихильніші саме до батька, а ніж до матері. Також судом було проігноровано посилання позивача на Конвенцію про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 року. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правову допомогу 5000 грн.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження необхідності визначення місце проживання дітей разом з батьком.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач з дітьми у березні 2023 року виїхали за межі України та перебувають під програмою тимчасового захисту, надавши докази з відповідними відмітками прикордонної служби.

Органом опіки та піклування суду надано пояснення, відповідно до яких служба не має можливості надати обґрунтований письмовий висновок щодо доцільності проживання дітей разом з батьком, враховуючи постій перебування дітей в Іспанії в рамках програми тимчасового захисту, починаючи з березня 2023 року.

Спір виник щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), зауважив, до при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

У § 54 рішення 0СПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія А, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

З приводу доводів ОСОБА_1 про те, що судом було проігноровано факт не надання висновку служби у справах дітей, колегія суддів зазначає таке.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у певних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися.

Між тим, неможливість надати органом опіки та піклування висновку в таких справах, зокрема, у зв`язку з перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо, не означає неможливості розгляду та вирішення спору судом. Протилежний підхід є рівнозначним відмові в доступі до правосуддя, що суперечить положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Про це йдеться у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі №523/19706/19.

Отже, відсутність висновку служби у справах дітей, за встановлених обставин, не є перешкодою у розгляді справи по суті.

Представник служби у справах дітей брав участь в суді апеляційної інстанції та просив вирішити спір з урахуванням інтересів дітей на розсуд суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо місця її проживання.

Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь - якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Стаття 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей наділяє суд повноваженнями надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 333/1013/17 вказано, що «при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Суд зобов`язаний надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Разом з тим, судом першої інстанції не було вислухано думку малолітніх дітей щодо того, з ким із батьків вони бажають проживати.

В судовому засіданні Харківського апеляційного суду 16 серпня 2022 року, яке було проведено в режимі відео-конференції було встановлено, що діти сторін з березня 2023 року проживають з матір`ю, оскільки позивач, після початку повномасштабної агресії з боку Російської Федерації на території України виїхала з дітьми за кордон.

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що з березня 2023 року та на даний час він проживає в Іспанії і навчається в іспанській школі, де йому подобається навчатися. Зазначив, що жити в України було добре, він навчався у 89 ліцеї, ходив у різні гуртки. З 2019 року батьки між собою сварились, тоді вони з братом почали проживати один тиждень з батьком та один тиждень з матір`ю. Вказував, що з батьком були гарні стосунки, батько допомагав з математикою, мати - з англійською мовою. Батько водив на різні гуртки, платив за них, з батьком були гарні стосунки, він добре до нього відносився. Після початку війни у нього покращилися відношення з матір`ю, вони знайшли спільну мову, раніше були теж добрі стосунки, але стали кращі. Батько був проти того, щоб він виїжджав до Іспанії. Зазначив, що після того, як виїхали до Іспанії, спочатку він спілкувався з батьком телефоном, все було добре, однак, зі слів матері йому стало відомо, що батько подав заяву в суд про те, що хоче його та брата забрати, тому мати почала платити адвокату, що вплинуло на сімейний бюджет, через це він образився на батька і у нього відношення з батьком погіршилися. Вказав, що замість того, щоб звертатися до суду, батько міг приїхати в Іспанію, жити десь поруч та зустрічатися з ним і все було б добре. Зазначив, що раніше батько телефонував йому, і він телефонував батькові. Коли стосунки погіршилися, батько дзвонив, але він не відповідав, оскільки був ображений на батька. Вказав, що на батька образився за те, що він звернувся до суду та хоче забрати його та брата в Україну, а в Україні небезпечно та школи не працюють, в Іспанії краще. Зазначав, що батьку казав, що хоче залишитися в Іспанії, оскільки хоче отримати європейську освіту, в Україну не хоче їхати, оскільки там небезпечно. Зазначив, що бажає налагодити стосунки з батьком, хоче щоб було все добре в сім`ї. Вказав, що якщо батько приїде в Іспанію, він бажає жити один тиждень з батьком, один тиждень з матір`ю, але якщо батько залишиться жити в Україні - то він бажає жити з матір`ю, оскільки це буде найкращій для нього варіант. Вказав, що сам батькові напише і зателефонує та буде з ним спілкуватися.

Неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що навчається в іспанській школі, йому подобається ходити в цю школу. Вказав, що йому подобалось жити як з батьком, так і з матір`ю. Зазначив, що мати до нього ставиться нормально, мати працює, коли мати працює, то вони з братом дома знаходяться удвох, вказує, що з ними ще живе подруга матері. Зазначив, що йому подобається жити з матір`ю, та він хоче спілкуватися з батьком. Вказав, що іноді свариться з братом, а в цілому все добре, хоче жити разом з братом. Вказав, що він ще не визначився з ким він більше хоче постійно жити, з батьком чи з матір`ю. Зазначив, що батько зробив поганий вчинок, а саме звернуся до суду, а тому він перестав з ним спілкуватися. Зазначив, що на даний час бажає спілкуватися з батьком і щоб батько йому телефонував.

Отже, встановлено, що діти однаково позитивно ставляться як до матері, так і до батька.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_3 , який досяг 14-річного віку, висловив бажання проживати з матір`ю.

З пояснень дітей вбачається, що на відносини батька з дітьми певною мірою вплинула інформація, донесена в негативному контексті до них матір`ю щодо суті цього спору.

Між тим, бажання ОСОБА_3 проживати разом з матір`ю обумовлено його гарними з нею стосунками, прагненням продовжувати освіту в Іспанії та мешкати в безпеці, в країні, де немає війни.

У рішенні ЄСПЛ «Абалимов проти Російської Федерації» від 03.10.2020 р. (справа №17142/18), Суд закликав враховувати емоційний зв`язок між дітьми (братами та сестрами) при визначенні місця їх проживання.

У Постанові Верховного Суду від 19.12.2018 року у справі № 592/2352/17 зазначено: «проведено співбесіду з неповнолітніми за участю практикуючого психолога та батьків, в ході якої діти висловили бажання проживати разом з батьком та матір`ю, оскільки проявили сталі родинні стосунки, виявили бажання спільно проводити час відпочинку, сумують один за одним, що свідчить про неможливе роз`єднання їх спільного проживання. Суди попередніх інстанцій врахували думку дітей та визначили місце їх проживання з матір`ю.

Родинні зв`язки між близькими родичами, зокрема між братами і сестрами охоплюють в собі поняття «сімейного життя», про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року.

Оскільки діти проявляють сталі родинні стосунки, мають міцний емоційний зв`язок, колегія суддів вважає неможливим роз`єднання їх спільного проживання.

Колегією судді встановлено, що позивач є турботливим та дбайливим батьком, до виїзду за кордон мав з дітьми міцний емоційний зв`язок, спілкування дітей з батьком було припинено не з вини останнього.

Між тим, з огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

Враховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, введення в Україні воєнного стану, перебування дітей з матір`ю в Іспанії, з огляду на те, що ОСОБА_3 , який досяг 14 років, та в силу закону самостійно визначає місце свого проживання, виявив бажання проживати з матір`ю, враховуючи емоційний зв`язок між дітьми, колегія суддів вважає, що з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, слід залишити дітей проживати з матір`ю.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова