КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Столяра Олега Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_2 , в особі представника Столяра О.А. , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на виконанні у Голосіївському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 2-926/11 від 12.05.2011, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» боргу у розмірі 7823,56 грн. 31.08.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (із накладенням арешту на майно боржника), НОМЕР_5 на підставі якої внесено обтяження № 11692113 до ЄРЗВОНМ, а саме: об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Згідно вказаного реєстру обтяжень, накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був власником житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач являється єдиною спадкоємницею померлого ОСОБА_4 . З метою оформлення спадкового майна, ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Саніної Л.А., де від неї дізналась інформацію про те, що на невизначене майно, все нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 накладено арешт.

Позивач просив зняти арешт із майна, що належало ОСОБА_4 , накладеного постановою Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31.08.2011 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа № 2-926/11 від 12.05.2011, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» боргу у розмірі 7823,56 грн, зареєстрованого 30.08.2004 року 15:33:03 за № 1264880 реєстратор: Броварська районна нотаріальна контора, 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Незалежності, буд. 39, об`єкт обтяження: інше майно, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_2; а також зареєстрованого 06.11.2011 Міністерством юстиції України, підстава обтяження: постанова про відкритті виконавчого провадження, НОМЕР_4, 30.08.2011 ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року відмовлено в задоволені позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Столяр Олег Анатолійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що з метою оформлення спадкового майна, ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Саніної Л.А., де від неї отримала інформацію про відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що на невизначене майно та все нерухоме майно ОСОБА_4 накладено арешт.

Зазначала, що будь-якої інформації про виконавчі провадження в яких ОСОБА_4 є боржником та які не є завершеними на цей час, начальник відділу державної виконавчої служби повідомила, що записів відносно ОСОБА_4 не знайдено.

При цьому в автоматизованій системі виконавчих проваджень та в реєстрі боржників відомості про виконавчі провадження в яких він є боржником відсутні.

Посилається на те, що обтяження у вигляді арешту нерухомого майна створює перешкоди у здісненні позивачем права володіти користуватися та розпоряджатися майбутнім майном, яке вона хоче оформити належним чином.

Вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази у справі, а саме листи Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), які стали підставою для звернення до суду. З вказаних відповідей відповідача вбачається, що арешт на майно боржника накаладався саме разом з постановою про відкриття виконавчого провадження. Факту зняття арешту з майна боржника шляхом винесення постанови, не зазначено та не надано до суду.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що з матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_6 не вбачається, що був накладений арешт на будь-яке майно боржника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до листа Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № НОМЕР_4/3 від 08.11.2022 додатково повідомлено, що перевіркою реєстру боржників записів відносно ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 не знайдено. Тому суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано достатньо належних допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що на виконанні у Голосіївському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 2-926/11 від 12.05.2011, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» боргу у розмірі 7823,56 грн.

06.12.2011 року старшим державним виконавцем Качурою Л.В. винесено постанову про розшук майна боржника, постановлено оголосити в розшук все майно, а саме автомобіль марки, МЗМА москвич, д.н.з. НОМЕР_2 , з поставленням на штраф майданчик, що належить боржнику: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.12.2011 року старшим державним виконавцем Качурою Л.В. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, а саме: до розгляду справи по суті.

06.12.2012 року старшим державним виконавцем Качурою Л.В. винесено постанову про розшук майна боржника, постановлено оголосити в розшук все майно, а саме автомобіль марки, МЗМА москвич, д.н.з. НОМЕР_2 , з поставленням на штраф майданчик, що належить боржнику: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.06.2015 року постановами державного виконавця Абарінова О.О. постановлено стягнути з боржника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчий збір у розмірі 782,35 грн та витрати на проведення виконавчих дій у сумі 100,00 грн.

22.06.2015 року державним виконавцем Абаріновим О.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки встановлено, що боржник отримує пенсію, керуючись п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження».

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 27.10.2021 року.

Як вбачається з довідки нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Саніної Л.А. № 3921/1177/2021 від 25.10.2022 року у провадженні нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 1177/2021 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , 1953 року народження, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до матеріалів спадкової справи, єдиною спадкоємницею померлого згідно закону є його дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач за заявою та запитом свого представника від 01.11.2022 № 1259/22, з метою виключення відомостей про заборону належного їй майна, звернулась до відповідача щодо зняття арешту з майна.

Листом відповідача вих. № 86875 від 15.11.2022 року представнику заявника повідомлено, що станом на 15.11.2022 року відсутні підстави для зняття арешту з майна.

Листом відповідача № НОМЕР_4/3 від 08.11.2022 року додатково повідомлено, що перевіркою реєстру боржників записів відносно ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 не знайдено.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є стягувач, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22).

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), однак відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» не заявила вимоги про визнання права власності на спадкове майно.

Отже, слід зазначити, що у зазначеному випадку законом передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права ОСОБА_1 , яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 463/2924/22 та від 03 травня 2023 року у справі № 463/3251/22, у справі № 463/3251/22 від 04 жовтня 2023 року у справі №337/2402/22 та від 06 травня 2024 року у справі № 725/3352/23.

З врахуванням того, що у справі визначений не належний відповідач, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, однак з інших підстав, ніж це зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З наведених підстав оскаржуване судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна підлягає зміні в мотивувальній частині, з підстав не зазначення позивачем належного відповідача.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Столяра Олега Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «09» жовтня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник