Номер провадження: 22-ц/813/4755/24
Справа № 523/5619/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Заїкіна А.П., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року, постановленого під головуванням судді Аліної С.С., повний текст рішення складений 12 червня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), в якому просив стягнути з відповідача 83307,70 грн. заподіяних збитків.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 28 червня 2018 року в м. Одесі по вул. Пироговській 7/9 сталася ДТП, в ході якої автомобіль «Мазда 323», д/н НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , здійснив зіткнення з належним йому автомобілем Ford Edge д/н НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Уманського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року було закрите провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях водія автомобіля «Ford Edge», державний номер НОМЕР_2 , в ДТП 28 червня 2018 року в м. Одеса по вул. Пироговській, 7/9.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Позивач зазначив, що після спливу десяти робочих днів після повідомлення ним про ДТП, уповноважений представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» так і не прибув для огляду пошкодженого транспортного засобу.

У зв`язку з цим, 28 вересня 2018 року позивачем було сплачено на рахунки офіційного дилера та імпортера автомобілів марки «Форд» в Україні ТОВ «Ніко Форвард Україна» 83307,70 грн. за проведений ремонт належного транспортного засобу, який постраждав в ДТП 28 червня 2018 року, згідно Наряду-замовлення № ФМ019716 від 31.07.2019 року.

Позивач зазначив, що у серпні 2019 року він вдруге звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою про здійснення страхового відшкодування оціненої шкоди, заподіяної автомобілю в результаті ДТП, що сталася 28 червня 2018 року у розмірі 83307,70 грн.

Проте, листом від 19.09.2019 року № 7054-31 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було повідомлено про відмову у здійсненні страхового відшкодування, з підстав того, що в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не має змоги визначити розмір заподіяної шкоди транспортному засобу, оскільки на даний момент транспортний засіб вже відновлений, а також тому, що у страховика відсутній будь-який документ, який би вказував на вину водія автомобіля «Мазда 323», д.н.з. НОМЕР_1 , у ДТП, що сталась 28 червня 2018 року.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки у розмірі 83307 грн. 70 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

24 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, в задоволені якої ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно визнано належним відповідачем ОСОБА_1 . Суд без будь-яких законних підстав визначив ОСОБА_1 винуватцем ДТП.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90 840 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 83307,70 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п. 1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , та стягуючи з ОСОБА_1 шкоду, завдану ДТП у розмірі 83307,70 грн. та судові витрати, суд першої інстанції виходив з що у зв`язку з відмовою ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплаті страхового відшкодування, шкоду повинна відшкодувати винна сторона.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно протоколу від 06.07.2018 року, ОСОБА_3 , 28.06.2018 року о 01 годині 15 хвилин в м. Одесі по вул. Пироговській 7/9, керуючи автомобілем «Форд» д/н НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , при перетинанні не надала дороги транспортному засобу «Мазда 323», д/н НОМЕР_1 , що призвело до зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

З постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2018 року, вбачається, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності складу правопорушення (а.с. 19 т. 1).

Власником автомобіля Ford Edge д/н НОМЕР_2 є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 13 т. 1).

Згідно з полісом № АК9712135 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника автомобіля Ford Edge д/н НОМЕР_2 перед третіми особами застрахована ПАТ «Страхова група «ТАС» з лімітом відповідальності у 100 000 грн. (а.с. 14 т. 1).

04.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» з повідомленням про ДТП, яка сталася 28.06.2018 року о 01:15 (а.с. 15-16 т. 1).

На момент ДТП, а саме 28.06.2018 року, відповідальність водія автомобіля «Мазда 323», д/н НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом страхування № АК 9676769 (а.с. 113 т. 1).

Водій автомобіля «Мазда 323», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 28.06.2018 року повідомив ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про ДТП, яка мала місце 28.06.2018 року, що підтверджується листом ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (а.с. 107 т. 1).

З наряду-замовлення, складеним сервісним центром «Ніко Форвард Мегаполіс», вбачається, що вартість відновлювального ремонту Ford Edge д/н НОМЕР_2 , складає разом з ПДВ 83307,70 грн. (а.с. 20-21 т. 1).

Відповідно до копії квитанції наданої позивачем, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Ніко Форвард Мегаполіс» відповідно до наряду-замовлення сплатив 83307,70 грн. (а.с. 22 т. 1).

ОСОБА_2 у серпні 2019 року звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про відшкодування страхових виплат (а.с. 23-24 т. 1).

19.09.2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відмовила ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування з підстав того, що автомобіль повністю відремонтовано, відсутність документу про винність водія автомобіля «Мазда 323», д/н НОМЕР_1 , порушення річного строку на зверненням за відшкодуванням (а.с. 25 т. 1).

В свою чергу ПАТ «Страхова група «ТАС», виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 6870 грн., яке після отримання постанови про адміністративне правопорушення, яким закрито провадження відносно ОСОБА_3 , намагається повернути безпідставно сплачені гроші (а.с. 26-27 т. 1).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом шкодою».

Так, згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Також колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять страховий поліс, за яким на час ДТП відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності у розмірі у розмірі 100 000 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Edge д/н НОМЕР_2 , відповідно до наряду-замовлення, складає разом з ПДВ 83307,70 грн., тобто в межах ліміту (а.с.113, 20-22 т.1).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страхової компанії) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 вказала, що у випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Оскільки, визначення відповідачів є правом позивача ОСОБА_2 , який позовні вимоги пред`явив до ОСОБА_1 , який не є належним відповідачем, а суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу не може усунути порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки не наділений повноваженнями залучення до участі у справі сторін на стадії апеляційного провадження, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволенні такого позову слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи належних відповідачів.

При скасуванні рішення суду з зазначених підстав, апеляційний суд вважає також недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги про те, що без будь-яких законних підстав, не маючи предметом розгляду юридичні обставини ДТП, не спираючись на будь-які легітимні документи, визначив ОСОБА_1 винуватцем ДТП, оскільки вони можуть стати предметом розгляду справи при зверненні позивача до суду з позовом до належного відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з відмовою у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

При поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачем було понесено судові витрати в розмірі 1283 грн. 90 коп. (а.с. 53 т. 2).

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню понесені ним судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1280 грн. 90 коп.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення коштів залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати за сплату судового розгляду до суду апеляційної інстанції у розмірі 1283 гривень 90 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 10 жовтня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ А.П. Заїкін

______________________________________ Є.С. Сєвєрова