Справа № 454/5244/23 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/554/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 29 січня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересованих осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні дітей, -

В С Т А Н О В И В:

08.12.2023 ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив встановити факт перебування на його утриманні трьох дітей, які не досягли 18 річного віку: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування своїх вимог покликався на те, що заявник проживає разом із дружиною ОСОБА_6 та разом утримують троє неповнолітніх дітей, з яких одна дитина ОСОБА_5 є донькою дружини від першого шлюбу.

06.03.2022 він призваний у ЗСУ та займає посаду головного сержанта першої батареї в/ч НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби отримав численні травми та захворювання, про що отримав медичну довідку. На даний час виникла потреба у встановленні факту перебування трьох дітей на утриманні з метою отримання соціальних пільг та гарантій, що є підставою звернення до суду з заявою про встановлення даного факту.

Оскаржуваною ухвалою закрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтереесовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту перебування на утриманні дітей.

Повернуто ОСОБА_1 сплачену суму судового збору згідно квитанції від 08.12.2023 АТ «Ощадбанк» в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80коп. сплаченої при поданні заяви до суду.

Роз`яснено заявнику, що розгляд питання віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

20.02.2024 ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що такий факт не може бути встановлений судом, оскільки законом передбачено позасудовий порядок встановлення таких фактів. Однак, поза увагою суду залишилося те, що метою звернення заявника ОСОБА_2 до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні дітей є отримання соціальних пільг та гарантій, оскільки він тривалий час здійснює утримання трьох дітей, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки ОСОБА_5 є донькою його дружини від першого шлюбу, і її утримання не є його обов`язком та здійснюється ним добровільно, просив суд встановити такий факт. Також в ухвалі зазначено, що на сьогоднішній час діє Реєстр адміністративних послуг ЦНАП, який видає довідки про те, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна. Однак, на даний час відсутня норма закону, якою було б передбачено такий порядок. Діяльність Центрів надання адміністративних послуг регламентується Конституцією України, Законом України «Про адміністративні послуги» та постановами Кабінету Міністрів України.

Крім того, судом зазначено, що для звільнення з військової служби необхідно дотриматися певного порядку подачі документів - надати рапорт на ім`я командира частини та інші необхідні документи: рішення суду про стягнення аліментів на дітей від першого шлюбу, довідку з виконавчої про відсутність заборгованості, довідку про осіб які спільно проживають з військовослужбовцем, рішення суду про позбавлення батьківських прав та усиновлення, акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї та документи, що посвідчують право власності на житло. Проте, такий порядок також не регламентується відповідними нормами права, а військові частини не наділені повноваженнями встановлеювати факти перебування на утриманні дітей. 10 листопада 2023 році ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення із військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років. На його звернення він отримав відповідь, згідно якої підставою для звільнення з військової служби за п. «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» може бути тільки рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні дітей.

У зв`язку з вищезазначеним у ОСОБА_1 виникла необхідність встановлення у судовому порядку факту перебування на його утриманні трьох дітей з метою отримання соціальних пільг та гарантій, а також звільнення з військової служби. Іншої можливості підтвердити вищевказаний факт, окрім як звернутись до суду з даною заявою у заявника немає. Крім того зазначив, що заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу на повторний розгляд до суду першої інстанції для розгляду по суті та прийняття судового рішення.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримав, просив скаргу задоволити, ухвалу суду скасувати та направити справу на повторний розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як убачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні дітей, які не досягли 18 річного віку: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні дітей, заявник посилався на те, що він призваний у ЗСУ та під час проходження військової служби отримав численні травми та захворювання, про що отримав медичну довідку. На даний час виникла потреба у встановленні факту перебування на його утриманні трьох дітей з метою отримання соціальних пільг та гарантій.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення встановлення факту перебування на утриманні дітей здійснюється у визначеному законом порядку та у даному випадку можливий позасудовий порядок врегулювання даного спору, а тому звернення до суду з даним позовом є передчасним.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних мотивів.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, пята сттатті 19 СК України) .

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу скасувати, заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду

Керуючись ч. 6 ст. 294, ст. 367, ст. 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст. 377, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити частково.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 29 січня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 ,заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування на утриманні дітей залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра