СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/1054/24
Провадження №2-з/547/9/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання К.С.Перекопної,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на майно та грошові кошти та заборони вчиняти будь-які дії з розпорядження майном,

ВСТАНОВИВ:

Семенівський районний суд Полтавської області отримав заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, якою заявник (позивач) просить:

- накласти арешт на майно та грошові кошти, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах ціни позову у розмірі 45000,00 доларів США;

- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти будь-які дії по розпорядженню будь-яким майном, що належить ОСОБА_2 на праві власності, в тому числі, але не виключно: нерухомим майном, транспортними засобами.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує на існування боргової розписки ОСОБА_2 від 06.05.2024, згідно якої останній отримав у ОСОБА_1 у борг 45000,00 доларів США зі строком повернення до 20.06.2024. На усні звернення щодо повернення боргу боржник відповідає погрозами. На підставі відомостей щорічної декларації ОСОБА_2 , що подана на вебсайті НАЗК за 2023 рік, ОСОБА_1 отримав відомості про наявність у боржника майна на загальну суму 1558266,00 грн. Тому обґрунтовано припускає, що відповідач вживатиме заходів для продажу майна після отримання позовної заяви.

Заявник вважає, що обраний ним спосіб забезпечення позову не передбачає збитків відповідача, спрямований на збереження існуючого правового становища, а тому відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Судове засідання з розгляду заяви про забезпечення позову призначене 14.10.2024 о 10:00 год. з підстав, визначених ч. 3 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК); витребувано у заявника ОСОБА_1 оригінал розписки ОСОБА_2 від 06.05.2024 тощо.

ОСОБА_1 повідомлений про розгляд справи 10.10.2024 о 17:00:19 через електронний кабінет. У судове засідання 14.10.2024 ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки у засідання суд не інформував; витребуваний судом оригінал розписки судові не надав.

Його неявка у судове засідання відповідно до ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 223 ЦПК не перешкоджає розгляду по суті заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо заяви про забезпечення позову суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частинами 1, 2 ст. 150 ЦПК передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч. 6 ст. 153 ЦПК).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року N 9 (далі Постанова № 9) звернуто увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а заява про забезпечення позову повинна містити вказівку на вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

11.10.2023 суд отримав відповідь № 840688 від 11.10.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у межах територіальної юрисдикції Семенівського районного суду Полтавської області.

Згідно із ч. 1 ст. 27 ЦПК позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Отже заява про забезпечення позову стосовно очікуваного відповідача ОСОБА_2 підсудна Семенівському районному суду Полтавської області.

За доводами заяви про забезпечення позову і позовної заяви ОСОБА_1 , борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 45000,00 доларів США і зумовлений розпискою ОСОБА_2 від 06.05.2024 про отримання у борг 45000,00 доларів США із зобов`язанням повернути кошти до 20.06.2024.

ОСОБА_1 надав до суду копію вказаної розписки.

Наразі 45000,00 доларів США за офіційним курсом валют НБУ складає 1 853 509,50 грн (45000,00 41,1891).

Суд повторює, що викликав ОСОБА_1 у судове засідання для надання оригіналу розписки з огляду, у т.ч. й на значну суму можливого боргу та обраний заявником спосіб забезпечення позову у виді абсолютної неможливості (заборони) ОСОБА_2 розпоряджатися своїм майном "заборонити… вчиняти будь-які дії по розпорядженню будь-яким майном що належить ОСОБА_2 на праві власності" без пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Оригінал розписки судові не надано.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.ч. 1, 8 ст. 83 ЦПК).

Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду (ч.ч. 6-10 ст. 84 ЦПК).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.ч. 1, 2, 4-6 ст. 95 ЦПК).

Висновок Верховного Суду України, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах від 18.09.2013 № 6-63цс13 зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує не тільки факт укладення договору позики та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20.

Таким чином, за своєю суттю боргова розписка є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За загальним правилом наявність розписки у кредитора свідчить про передавання ним коштів боржнику і навпаки: наявність розписки у боржника свідчить про виконання ним обов`язку з повернення позики.

Відтак, через ненадання заявником ОСОБА_1 на вимогу суду до суду оригіналу розписки ОСОБА_2 від 06.05.2024, яка є основним і визначальним доказом можливого укладення договору позики, суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 11-13, 27, 76-81, 89, 95, 149-153, 157, 258-261, 351-355 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її постановлення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя В.Ф.Харченко