Справа № 203/4610/24
Провадження № 2-о/0203/149/2024
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

за участі секретаря Погрібного О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі в порядку окремого провадження цивільну справу у паперовій формі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою окремого провадження, відповідно до якої просить суд встановити факт смерті свого батька громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Балашов Саратовської області російської федерації, в обґрунтування якої заявник посилається на те, що на випадок своєї смерті батько залишив заповіт, яким заповів все своє майно синові ОСОБА_1 , тобто заявнику. В той же час заявник не має можливості оформити спадщину, з підстав того, що наразі нотаріуси не приймають свідоцтва про смерть видані російською федерацією та органи державної реєстрації актів цивільного стану також позбавлені можливості запитувати інформацію про смерть особи в даній країні через розрив дипломатичних відносин. Крім цього, заявник позбавлений можливості отримати оригінал свідоцтва про смерть в російській федерації через збройну агресію цієї країни проти України. Таким чином, на сьогоднішній день заявник не має об`єктивної можливості надати до відділу державної реєстрації актів цивільного стану наявні оригінали документів, що необхідні проведення державної реєстрації смерті батька та видачі свідоцтва про смерть.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2024 року зазначену заяву прийнято в порядку окремого провадження, відкрите провадження з призначенням судового засідання (а.с. 14).

20 вересня 2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області витребувано інформацію про те, чи належить до громадянства України ОСОБА_2 (а.с. 32).

Заявник та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, останній через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його та заявника відсутності, в якій також зазначив, що заяву підтримують у повному обсязі та наполягають на її задоволенні з наведених у ній підстав.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв або клопотань від представника заінтересованої особи на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доводиться рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7, 9, 30).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 13 квітня 2009 року Апостолівським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 24 зворот-26, 30).

Окрім цього, на виконання ухвали суду Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за вих. № 1201.4.1.4-12914/000393-24 від 26 вересня 2024 року письмова повідомлено, що в ході перевірки встановлено, що ОСОБА_2 був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Апостолівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 07 жовтня 1997 року у зв`язку з обміном паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_4 , виданого Зеленодольським МВМ 16 лютого 1978 року. 13 квітня 2009 року ОСОБА_2 документований паспортом громадянина серії НОМЕР_2 , виданого Апостолівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, у зв`язку з поверненням з ПМП в рф, на підставі довідки № 15/500 від 11 лютого 2009 року ВГІРФО ГУ МВС України в Дніпропетровській області. Згідно відомостей Виконкому Зеленодольської міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 12 липня 1985 року по 17 травня 2001 року та з 23 квітня 2009 року по теперішній час. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про громадянство України» в редакції від 18 січня 2001 року ОСОБА_2 є громадянином України (а.с. 36-34).

Відповідно до наявних у справі документів, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Балашов Саратовської області російської федерації, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , актовий запис про смерть № 5, виданого у 14 жовтня 2023 року (а.с. 8).

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, яким заповів все своє майно синові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження фізичної особи та її походження проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові; походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Оцінюючи надані заявником документи про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком зміни та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Аналогічно регламентовано зазначене питання у п.7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю російської федерації.

За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у місті Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у місті Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВРу відносинах з російською Федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.

Як встановлено, у зазначеній справі смерть батька заявника наступила в м. Балашов Саратовської області російської федерації, однак заявник ОСОБА_1 не має змоги отримати оригінал свідоцтва про смерть свого батька ОСОБА_2 .

При цьому, з огляду на збройний конфлікт між Україною та російською Федерацією, ОСОБА_1 позбавлений фізичної можливості звернутися із заявою про видачу дубліката свідоцтва про смерть ОСОБА_2 на території російської федерації та апостилювання цього документа відповідними органами російської федерації.

Невизначеність норм процесуального права не може тлумачитися проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який спір.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №643/1873/23.

Статтею 17 Закону України від 01 липня 2010 року «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Факт, який просить встановити заявник, має для нього юридичне значення, оскільки необхідний для державної реєстрації смерті, отримання свідоцтва про смерть та в подальшому для оформлення спадщини.

З наведених вище підстав, а також того, що особисті немайнові та майнові права заявника, як спадкоємця майна громадянина України перебувають у стані правової невизначеності, фактично за відсутності оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_1 позбавлений прав, які з цим пов`язані, а, отже, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви, а тому слід встановити факт смерті громадянана України ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Балашов Саратовської області російської федерації.

Також згідно з п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті задовольнити повністю.

Встановити факт того, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Балашов Саратовської області російської Федерації.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Колесніченко