Справа № 635/434/21
Провадження № 2/638/2136/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретарів Поддубкіної А.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

та представника співвідповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дахно Оксана Андріївна про визнання договору дарування удаваним,-

ВСТАНОВИВ:

10.08.2018 ОСОБА_1 звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ майна та визнання договору дарування удаваним. В обгрунтування позову зазначила, що відповідачу на підставі договору дарування належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , вартістю 1181000,00 грн. Квартира була подарована відповідачу його матір`ю ОСОБА_6 . В свою чергу ОСОБА_6 придбала квартиру по договору купівлі- продажу. Насправді квартира була придбана ОСОБА_3 за їх спільні гроші та спільною сумісною власністю подружжя. Мати відповідача є пенсіонеркою та отримує мінімальну пенсію, інших видів доходу не має, тому грошових коштів на купівлю квартири у неї не було. Вона та відповідач збирались купити цю квартиру, але напередодні посварились та ОСОБА_3 вирішив так вчинити, щоб образити та засмутити її, купив квартиру на матір, а потім вона подарувала цю квартиру. Також на удаваність правочину вказує те, що квартира була придбана ОСОБА_6 та в цей же день подарована ОСОБА_3 у зв`язку з чим позивач просить визнати договір дарування удаваним та визнати цей договір договором купівлі- продажу.

18.01.2021 ухвалою Харківського районного суду Харківської області, зокрема, виділено в окреме провадження позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору удаваним.

15.09.2023 ухвало. Полтавського районного суду Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування удаваним передано до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2023 вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В.

14.11.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова призначено підготовче засідання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування удаваним.

16.02.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова залучено до справи, у якості співвідповідача, ОСОБА_6 .

Під час перебування справи у Харківському районному суді Харківської області відповідачем ОСОБА_3 , 22.04.2019, подано відзив на позовну заяву, в обгрунтування свого відзиву, в частині позовної вимоги про визнання договору дарування удаваним, відповідач вказує, що наведені позивачкою в якості доказів обставини не відповідають дійсним обставинам справи. Дійсно матір відповідача є пенсіонеркою та отримує мінімальну пенсію за віком. Протягом останніх 20 років вона мешкає з донькою ОСОБА_7 , а квартиру у якій зареєстрована здає в оренду, кошти отримані від оренди ОСОБА_6 використовує на свій розсуд, таке рішення було прийнято тому, що діти ОСОБА_6 ОСОБА_3 та ОСОБА_7 отримують великий розмір заробітної плати та мають бажання допомагати матері. Мати відповідача отримала дохід від орендарів, за період з 1999 р. по 2014 р. у розмірі 40 000 доларів США. У 2014 р., з метою вкласти отримані грошові кошти у нерухомість, вона вирішила придбати квартиру. 23.07.2014 ОСОБА_6 сплатила 473210 грн та 29.07.2014 між нею та ТОВ «СКС» укладено договір купівлі- продажу квартири. Мати відповідача, на час набуття права власності на квартиру, мала кошти на її придбання. Позивач вказує, що спірну квартиру придбано нею та відповідачем за власні кошти, нічим не підтверджені. Також відповідач зауважує, що ОСОБА_6 ще з 1999 року мала намір забезпечити сина особистим житлом та вирішила купити для нього квартиру і бажала передати синові квартиру саме в особисту власність сина, у зв`язку з чим і було прийнято рішення про укладення договору дарування, адже іншого способу передати майно в особисту власність синові у ОСОБА_6 не існувало. При цьому слід врахувати, що ОСОБА_6 є людиною похилого віку, перенесла ішемічний інсульт, страждає іншими хворобами, з огляду на ці обставини, літню спеку, погіршення самопочуття, а також для уникнення можливих спорів між позивачем та відповідачем або спадкоємцями ОСОБА_6 та враховуючи, що об`єкт права особистої власності є майно, отримане особою, в результаті дарування, ОСОБА_6 вирішила саме подарувати синові куплену квартиру. У зв`язку з чим відповідач просив відмовити у задоволені позову.

Під час перебування справи у Харківському районному суді Харківської області позивачем ОСОБА_1 23.07.2019 подала відповідь на відзив, у якій вважала необгрунтованими заперечення представника відповідача щодо можливості отримання доходу ОСОБА_6 з квартири, є незрозумілим що це за квартира та скільки в ній кімнат, спочатку у відзиві зазначено трикімнатна квартира, потім мова йде двокімнатну квартиру, не надано доказів, що квартира здавалась у оренду та отримувався дохід від цього. Наголосила, що весь час за сімейного життя з відповідачем позивач працювала, піклувалась про родину, про дітей які часто хворіли, відповідач також весь час працював та їх сім`я була фінансово незалежна від родини відповідача. У зв`язку з чим просила відмовити у прийнятті відзиву та задовольнити позов.

Під час перебування справи у Харківському районному суді Харківської області , після роз`єднання позовних вимог, відповідачем ОСОБА_3 , 02.04.2021 подано відзив, який стосується безпосередньо вимог про визнання договору дарування удаваним та заперечення якого є аналогічними запереченням, викладеними у відзиві 22.04.2019.

Під час перебування справи у Харківському районному суді Харківської області позивачем ОСОБА_1 18.03.2019 подано відповідь на відзив, доводи якої є аналогічними доводам, викладеним у відповіді на відзив 23.07.2019.

01.03.2024 співвідповідачем ОСОБА_6 подано відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого вказано, що позов не визнає. Зазначає, що вона є пенсіонером за віком, багато років зі своїм чоловіком накопичувала грошові кошти з метою подальшого розпорядження ними за власним розсудом. Подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 завжди мали на меті допомогти синові. Знаючи щедрий та великодушний характер ОСОБА_3 окрім бажання здійснити дарунок, допомогти та віддячити за турботу, ОСОБА_6 бажала забезпечити ОСОБА_3 одноособове, беззастережне особисте право власності на дарунок, з гарантією відсутності наразі та в майбутньому будь-яких претензій на майно з боку інших осіб. Тож, єдиною формою договору для реалізації дійсних та щирих намірів ОСОБА_6 був і є договір дарування. Зважаючи на зростання попиту на житло та поступове збільшення вартості житла, подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у 2014 році було прийнято рішення про придбання квартири у власність з метою подальшої її передачі сину. Був знайдений для ОСОБА_6 варіант. За умовами попередніх домовленостей з продавцем ТОВ «СКС» 23.07.2014 ОСОБА_6 , було сплачено вартість квартири, яка складала 473210 грн. Грошові кошти були перераховані на рахунок продавця, договір купівлі- продажу повинен був бути укладеним одразу після оплати вартості квартири, однак з вини продавця, договір купівлі- продажу був укладений 29.07.2014. Ще до придбання квартири у власність, ОСОБА_6 та її чоловіком було прийнято рішення про передачу квартири синові ОСОБА_3 та була подана нотаріальна згода чоловіка відповідача ОСОБА_9 в день придбання квартири ОСОБА_6 подарувала квартиру синові, причиною укладення двох договорів в один день було не лише економія часу, а той факт, що ОСОБА_6 за станом здоров`я вже була літньою людиною, у 2014 році перенесла гострий ішемічний інсульт, страждала на гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, ішемічну хворобу серця та за станом здоров`я намагалась не відкладати реалізацію прийнятих рішень. Щодо посилання позивача на ту обставину, що вони з відповідачем збирались придбати квартиру за спільні кошти, відповідачка зауважує, що таке твердження необгрунтоване позивачем жодними доказами, є голослівним та безпідставним. У зв`язку з чим ОСОБА_6 просила відмовити у задоволені позову.

06.03.2024 представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_10 подано відповідь на відзив, в обгрунтування якого вказано, що з відзивом не погоджуються, вважають його таким, що суперечить обставинам справи та вимогам законодавства. Заперечення відповідачки щодо наявності заощаджень у ОСОБА_6 повністю спростовуються матеріалами справи та відзивом відповідача. Доводи позивача стосовно відсутності фінансової можливості ОСОБА_6 нічим не спростовані, а навпаки підтверджуються та тим самим і підтверджують обгрунтованість вимог позивача. Відповідачка ОСОБА_6 є пенсіонеркою та отримує мінімальну пенсію, інших доходів немає, грошові кошти на купівлю квартири у неї були відстуні. Твердження відповідача ОСОБА_6 . Щодо наявністю заощаджень та доходу ОСОБА_6 то це повністю суперечить матеріалам справи, а саме матеріали справи містять як довідку Пенсійного фонду про отримання ОСОБА_6 мінімальної пенсії за віком так і довідку Управління соціального захисту населення про отримання субсидії на житлово- комунальні послуги. В свою чергу позивач весь час працювала, відповідач ОСОБА_3 також працював та протягом всього подружнього життя вони були фінансово незалежні від родини чоловіка. У зв`язку з чим представник позивача просила не брати до уваги відзив та задовольнити позовні вимоги.

06.06.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова, за клопотанням представника позивача, яке підтримано позивачем, витребувано докази з Головного управління ДПС у Х/о, Приватного нотаріуса ХМНО Дахно О.А., Харківського районного суду Харківської області та залучено до участі у справі, у якості третьої особи, приватного нотаріуса ХМНО Дахно О.А.

27.03.2024 співвідповідачем ОСОБА_6 подано заперечення на відповідь на відзив, у яких вказано, що твердження позивача про обмеження моїх статків пенсійними виплатами є недостовірними та необгрунтованими, оскільки законодавство України, так само, як і соціально- економічні алгоритми життя в державі, зумовлюють та передбачають наявність декількох видів доходів та статків фізичних осіб, окрім щомісячних пенсійних виплат. За станом на 2014 р. податкове законодавство не передбачало подання декларацій про доходи для всіх осіб, також вона не мала звітувати про статки, матеріальну допомогу та заощадження. При відчуженні рухомого та нерухомого майна обов`язки податкового агенту особи виконували нотаріуси та державні реєстратори, при укладені правочинів жодних дій його учасників із самостійного звітування до фіскальних органів законодавчо передбачено не було. У зв`язку з чим відповідач просила відмовити у задоволені позову.

02.08.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова підготовче засідання у справі закрито, призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні просила задовольнити позов, визнати договір дарування квартири удаваним, оскільки квартиру купив відповідач ОСОБА_3 за кошти їхньої родини, проте задля виведення майна з кола спільної сумісної власності подружжя, оформив договір купівлі- продажу між товариством та його матір`ю, яка в подальшому подарувала квартиру ОСОБА_3 .

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який приймав участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду, в режимі відеоконференції, підтримав позов, просив задовольнити, з підстав, які в ньому викладені та з урахуванням всіх доказів, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки він не обгрунтований. ОСОБА_6 , яка є його матір`ю, хотіла подарувати йому квартиру, щоб він мав власне житло, на теперішній час він проживає в цій квартирі. Також зазначив, що матір подарувала йому квартиру, оскільки він з дружиною не міг жити. Просив відмовити у задоволені позову, з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила, що він не обгрунтований, підстави для задоволення відсутні, договір дарування не є удаваним, так як матір безоплатно передала сину квартиру, договір дарування укладено добровільно, без будь-якого примусу. ОСОБА_6 накопичила кошти на квартиру за все життя.

Співвідповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, уповноважила адвоката Мірошниченко А.О. представляти її інтереси.

Представник співвідповідача ОСОБА_6 ОСОБА_11 , яка приймала участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду, в режимі відеоконференції, позов не визнала, підтримала пояснення та заперечення відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_6 мала кошти на купівлю квартири, вона їх накопичила за все життя. ОСОБА_6 вирішила подарувати сину власне житло, для того щоб він мав де жити, це було її бажання. ОСОБА_6 хворіє і саме з цим підстав було укладено договір купівлі- продажу та договір дарування в один день. Доказів того, що спірна квартира була придбана за кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Третя особа приватний нотаріус ХМНО Дахно О.А. у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістила, при цьому приватним нотаріусом виконано ухвалу про витребування доказів.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , представника співвідповідача ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 , яке видане Харківським міським відділом реєстрації актів громадського стану, актовий запис №2079 (том 1 а.с. 13).

29.07.2014 між ТОВ «СКС» та ОСОБА_6 укладено договір купівлі- продажу квартири, за яким продавець передав у власність покупцю належну на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 178).

29.07.2014 ОСОБА_6 уклала договір дарування квартири, яким передала у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 179).

Позивач ОСОБА_1 вважає договір дарування, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 удаваним, оскільки його укладено для виведення манй а з кола спільного майна подружжя.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач ОСОБА_1 в обгрунтування позову вказує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , укладаючи договір дарування, насправді вчинили договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та мали на меті виведення майна з кола спільної сумісної власності як чоловіка та дружини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Стаття 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Частиною другою статті 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено наданою, приватним нотаріусом ХМНО Дахно О.А., копією договору дарування, що його посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Дахно О.А., підписано сторонами у присутності нотаріуса, особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено, а також нотаріусом перевірено належність ОСОБА_6 квартири, яку вона відчужує. Договір дарування зареєстровано у реєстрі за №1275.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 204 ЦК України встановлюється презумпція правомірності правочину, яка означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 26 березня 2024 року у справі № 750/6086/23, провадження № 61-18582св23).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 757/563/20-ц, провадження № 61-8518св22)

При цьому загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема відповідно до частини п`ятої цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача, оскільки відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Позивач має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

З аналізу статті 235 ЦК України можна зробити висновок, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 викладено правовий висновок про те, що «за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц, провадження № 14-498цс18.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 357/3132/15-ц (провадження № 61-16179св19) для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

Таким чином, відповідно до вимог статті 235 ЦК України усі сторони удаваного договору мають намір вчинити правочин інакший, ніж указують.

ОСОБА_1 вважає, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір дарування спірної квартири, який є удаваним, оскільки насправді є договором купівлі- продажу квартири.

Обов`язком позивача у цій справі є доведення того, що при укладенні договору дарування про його удаваність мав бути обізнаний ОСОБА_3 .

Відповідачем ОСОБА_3 у судовому засіданні та співвідповідачем ОСОБА_6 у відзиві на позов, зазначено, що ОСОБА_6 уклала договір дарування, оскільки мала на меті подарувати ОСОБА_3 , як сину, житло, це була її воля та воля її чоловіка.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вимогами ЦПК України суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивачка особисто не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилалася під час звернення до суду з позовом у цій справі. Зокрема позивачка не зазначила, які належні та допустимі докази свідчать про те, що в момент укладення спірних договорів дарування Як ОСОБА_6 так і ОСОБА_3 як сторони спірного договору дарування усвідомлювали та мала на меті приховати таким чином правочини купівлі-продажу, а також мала на меті вивести майно зі спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Посилання позивача на ті обставини, що ОСОБА_6 має незначний дохід, який складається з мінімального пенсійного забезпечення та користується субсидією, не може свідчити про те, що договір дарування був удаваним.

Також, не може бути доказом удаваності вчинення правочину та обставина, що ОСОБА_6 в один день уклала договір купівлі- продажу квартири та договір дарування, адже це є волевиявлення ОСОБА_6 та як зазначено нею у відзиві та її представником у судовому засідання, ОСОБА_6 є літньою людино, має низку хронічних захворювань та не може весь відвідувати установи, адже потребує лікування та спокою.

Отже, укладаючи спірний договір дарування, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 повністю усвідомлювали, що укладають саме договір дарування, а не будь-який інший договір, у тому числі договір купівлі-продажу, що також відображено у спірному договорі дарування, який посвідчено нотаріально.

Згідно із вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено, що договір дарування удаваний, у зв`язку з чим у задоволені позову слід відмовити.

Заява представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо встановить, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 129).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 141, 200, 259 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України ст. ст. 202, 203, 204, 215, 235, 526, 610, 626, 627, 629, 638, 655, 717, 719 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дахно Оксана Андріївна про визнання договору дарування удаваним відмовити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10.10.2024.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_4 .

Співвідповідач ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована АДРЕСА_5

Суддя: І.В. Семіряд