Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

справа № 521/17837/22

провадження № 2/521/277/24

01 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Тарасюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 про звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва та приведення її до попереднього стан, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси Дмитро Д`ячков звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 про звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва та приведення її до попереднього стану.

В заявленому позові прокурор просить суд зобов`язати відповідачів звільнити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення розташованого на ній об`єкту самочинного будівництва загальною площею 60,5 кв.м. та приведення її до попереднього стану, судові витрати просить покласти на відповідачів, стягнувши з кожного солідарно на користь Одеської обласної прокуратури.

Позов обґрунтовано тим, що заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 25 червня 2019 року у справі №521/20634/18 скасовано реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт з реконструкції навісу літ. «Е» під нежитлову будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом у самостійну одиницю за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване УДАБК ОМР 05.02.2018 року за №ОД90; скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, здійснену УДАБК ОМР 13.03.2018 року за №ОД66 щодо реконструкції навісу літ. «Е» під нежитлову будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом у самостійну одиницю за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора юридичного департаменту ОМР від 25.10.2018 року №43693154 про реєстрацію права власності відповідачів на нежитлову будівлю загальною площею 60,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано записи про реєстрацію права власності за відповідачами по 1/3 частині на нежитлову будівлю загальною площею 60,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.06.2020 року заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25.06.2019 року скасоване та ухвалене нове рішення про повне задоволення позовних вимог заступника прокурора Одеської області. Резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції від 24.06.2020 року за своїм змістом повністю відповідає резолютивній частині заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25.06.2019 року.

Постановою Верховного суду від 03.02.2022 року постанову Одеського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі №521/20634/18 залишено без змін.

Позивач стверджує, що оскільки судовими рішеннями у вищезазначеній справі скасовано введення в експлуатацію нежитлової будівлі загальною площею 60,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано право власності відповідачів на вказану будівлю; встановлено факт самочинного будівництва вказаної будівлі на земельній ділянці комунальної власності; право власності та право користування земельною ділянкою відповідачами не набувалось; власник земельної ділянки в особі Одеської міської ради заперечує проти самовільної забудови земельної ділянки, то для ефективного захисту порушених прав територіальної громади міста Одеси необхідним є звільнення земельної ділянки загальною площею 60,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва та приведення її до попереднього стану.

Посилаючись на ч.1 та ч.7 ст.376 ЦК України, позивач вважає, що самочинне будівництво у вигляді нежитлової будівлі площею 60,5 кв.м. підлягає знесенню, оскільки збудоване на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Відповідачі не набули у встановленому законом порядку ані право власності, ані права користування земельною ділянкою.

Підстави для представництва інтересів держави в особі Одеської міської ради прокурор обґрунтував тим, що самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності шляхом зведення на ній об`єкту самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 порушує права територіальної громади на вільне володіння майном. Відповідно, територіальна громада міста Одеси втрачає можливість належним чином використовувати власну земельну ділянку, отримуючи кошти від здачі в оренду. Прокурор зазначив, що Одеською міською радою заходи на поновлення інтересів держави в судовому порядку не вживались.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2022 року справу передано на розгляд судді Леонову О.С.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

20.06.2023 року представником ОСОБА_4 , яка діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_3 , подано до суду відзив на позовну заяву, який був прийнятий судом.

У відзиві на позовну заяві відповідач не погоджується з позовною заявою в повному обсязі, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що самочинне будівництво було здійснене відповідачами на земельній ділянці, права на яку, в силу Закону, перейшли саме до відповідачів. За твердженням відповідача, в силу приписів ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, права на земельну ділянку, на якій здійснено самочинне будівництво, належать саме відповідачам (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та будинку, розташованого на ній), а не Одеській міській раді. Таким чином, на думку відповідача, права та інтереси Одеської міської ради не порушуються спірним самочинним будівництвом, оскільки воно було здійснене на земельній ділянці, яка хоч і не оформлена за відповідачами, проте належить їм в силу приписів Закону, як власникам домоволодіння, що розташоване на цій земельній ділянці. Знесення спірного об`єкту будівництва жодним чином не відновить права Одеської міської ради та не дасть їй можливість здавати земельну ділянку в оренду іншим особам, як зазначає прокурор у позові, оскільки спірна земельна ділянка площею 471 кв.м. закріплена за домоволодінням АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить відповідачам, а розмір та схема земельної ділянки відображені у правовстановлюючому документі відповідачів (договір дарування) та у технічному паспорті на домоволодіння.

Також відповідач зазначає, що прокурором не надано суду доказів того, що спірне самочинне будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує права та інтереси інших осіб, що воно здійснене з істотним порушенням будівельних норм і правил і що проведення перебудови самочинного будівництва у навіс літ. «Е», який існував до здійснення самочинного будівництва, є неможливим. Прокурор не звертався до суду із позовом про проведення перебудови самочинного будівництва, як це передбачено ч.7 ст.376 ЦК України. При цьому, відповідачі не відмовляються здійснити таку перебудову, якщо для цього будуть відповідні правові підстави.

Відповідач зазначає, що в порушення вимог ч.3 та ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурором не обґрунтований факт порушення інтересів держави та наявність підстав для представництва Одеської міської ради в суді та необґрунтовано неналежне здійснення захисту прав органом місцевого самоврядування. Одеська міська рада, у разі порушення її права, могла б звернутись до суду самостійно і захистити свої права. На думку відповідача, Одеська міська рада не зверталась із такими позовними вимогами до суду, оскільки вважає, що земельна ділянка АДРЕСА_1 належить саме відповідачам, як власникам домоволодіння, що розташоване на вказаній земельній ділянці, а тому права Одеської міської ради в даному випадку жодним чином не порушені. Відповідачі, фактично, здійснили самочинне будівництво на земельній ділянці, яка належить саме їм, а не Одеській міській раді, і не порушили цим будівництвом права інших осіб.

Також відповідач зазначає, що прокурором не надано доказів того, що повідомлення від 09.09.2022 №51-5552вих-22 було вручено Одеській міській раді. Матеріали справи містять лише копію самого повідомлення, проте не містять доказів його направлення та вручення адресату, що свідчить про невиконання прокурором приписів ч.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру». Крім того, повідомлення від 09.09.2022 №51-5552вих-22 не може вважатись належним повідомленням про звернення до суду, оскільки з нього неможливо встановити предмет спору, а саме про звільнення якої земельної ділянки має намір звернутись прокурор до суду із відповідним позовом. Не зазначено також і об`єкт самочинного будівництва, вимогу про знесення якого має заявляти прокурор. З листа від 29.08.2022 №51-5153вих-22, адресованого Одеській міській раді, вбачається що прокурор просив надати інформацію щодо вжиття заходів судово-претензійного характеру щодо звільнення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, об`єкт самочинного будівництва, який просить знести прокурор, знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

26.06.2023 року заступником керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси подана до суду відповідь на відзив, в якій прокурор просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповіді на відзив прокурор зазначив, що посилання представника відповідача на договір дарування домоволодіння по АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 471 кв.м. не може розглядатись як належне підтвердження майнових прав на земельну ділянку чи прав на її забудову за вищевказаною адресою. У зв`язку з тим, що право власності на вищевказану земельну ділянку чи право користування нею не було оформлено попереднім власником нерухомого майна Ель ОСОБА_5 , то надалі не могло виникнути переходу такого права до відповідачів відповідно до приписів ст..120 ЗК України. Самочинно збудована нежитлова будівля під літ.Е виділене в окрему адресу та знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка відповідачам у власність або у користування не передавалась у встановленому законом порядку.

Прокурор звернув увагу суду, що у справі №521/20634/18 судами усіх інстанцій встановлено, що спірний об`єкт містобудування збудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети замовникам будівництва та введено в експлуатацію без вихідних даних, а саме містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, що дає підстави вважати об`єкт новим самочинним будівництвом. Факти, встановлені судами у справі №521/20634/18, мають преюдиційне значення для даної справи та доказуванню не підлягають.

Позивач зазначає, що знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, оскільки в даному випадку має значення лише позиція власника земельної ділянки, який заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, тобто ч.7 ст.376 ЦК України спірні правовідносини не регулює, а застосуванню підлягає ч.4 ст.376 ЦК України.

При цьому, прокурор зазначив, що твердження відповідача про те, що об`єкт самочинного будівництва знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 є хибним, оскільки самочинно збудована нежитлова будівля літ. «Е» виділена в окрему адресу та знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Дані обставини встановлені рішеннями судів у справі №521/20634/18.

Щодо заперечень представника відповідача з приводу відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Одеської міської ради, то прокурор навів доводи, аналогічні тим, які викладені в позовній заяві.

07.09.2023 року представником ОСОБА_4 , яка діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_3 , подане до суду клопотання про залучення доказів, в якому відповідач просив залучити до справи відповідь КП «БТІ» ОМР №28817 від 25.08.2023 року та копії документів, доданих до неї.

Протокольною ухвалою суду від 07.09.2023 року клопотання задоволено, зазначені докази залучені до матеріалів справи.

20.10.2023 року представником ОСОБА_4 , яка діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_3 , подане до суду клопотання про залучення доказів, в якому відповідач просив залучити до справи висновок експерта №30/2023 судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 25.09.2023 року; посвідчену копію заяви від 01.08.2023 року; посвідчену копію звіту з топографічної (горизонтальної) зйомки за адресою: АДРЕСА_1 ; посвідчену копію технічного паспорту від 10.10.2018 року.

Протокольною ухвалою суду клопотання задоволено, зазначені доказі залучені до матеріалів справи.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2023 року закрите підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті на 18.12.2023 року.

07.12.2023 року представником ОСОБА_4 , яка діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_3 , подане до суду клопотання про залучення доказів, в якому відповідач просив залучити до справи копію рішення Одеської міської ради від 29.11.2023 року за №1661-VIII; копію додатку №1 до рішення Одеської міської ради від 29.11.2023 року за №1661-VIII; витяг з офіційного сайту Одеської міської ради про дату оприлюднення рішення Одеської міської ради від 29.11.2023 року за №1661-VIII.

Протокольною ухвалою суду клопотання задоволено, зазначені доказі залучені до матеріалів справи.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Малиновського районного суду міста Одеси №260 від 08.02.2024 року, у зв`язку з перебуванням судді Леонова О.С. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до наказу №1-в/тр/с, призначено повторний автоматизований розподіл справи №521/17837/22.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2024 року справу передано на розгляд судді Михайлюку О.А..

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2024 року справу прийнято до розгляду суддею Михайлюком О.А. та призначене судове засідання на 04.04.2024 року.

Представник позивача прокурор Андріянова Ольга Петрівна в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник Одеської міської ради Бутрик Анастасія Олегівна в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_4 , яка діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29.08.2011 року між ОСОБА_7 ( Дарувальник) та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (Обдаровувані), від імені яких діяв батько ОСОБА_9 укладений договір дарування, посвідчений Орзіх В.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1058.

Згідно до п.1 зазначеного договору дарування, Дарувальник подарував, а Обдаровувані прийняли в дар, в рівних частках кожний, домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається в цілому з одного житлового будинку під літ. «А1», житловою площею 67,4 кв.м., загальною площею 91,1 кв.м. та надвірних споруд: літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - гараж, літ. «Е, Ж» - два навіси, №7-9 - огорожа, розташованого на земельній ділянці площею 471 кв.м., право на яку не зареєстровано, кадастровий номер не присвоєний.

Право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на 1/3 частину вказаного домоволодіння за кожним, зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» 31.08.2011 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №31139136 від 31.08.2011 року.

Згідно технічних паспортів на домоволодіння АДРЕСА_1 , виготовлених КП «ОМБТІ та РОН» 22.04.2011 року, 26.07.2011 року, домоволодіння, яке на праві власності належить відповідачам, розташоване на земельній ділянці загальною площею 471 кв.м., в тому числі у межах цієї земельної ділянки розташований навіс літ. «Е» загальною площею 42,3 кв.м..

05.02.2018 року за № ОД90 Управлінням державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками щодо реконструкції навісу літ. «Е» під нежитлову будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, з виділом у самостійну одиницю, за адресою: АДРЕСА_1 .

13.03.2018 року за № ОД66 Управлінням державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (CCI) щодо реконструкції навісу літ. «Е» під нежитлову будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом у самостійну одиницю, за адресою: АДРЕСА_1 .

25.10.2018 року реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Кукліною А.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43693154, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності за відповідачами, по 1/3 частині за кожним, на нежитлову будівлю, загальною площею 60,5 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 25 червня 2019 року у справі №521/20634/18: скасовано реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт з реконструкції навісу літ. «Е» під нежитлову будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом у самостійну одиницю за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване УДАБК ОМР 05.02.2018 року за №ОД90; скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, здійснену УДАБК ОМР 13.03.2018 року за №ОД66 щодо реконструкції навісу літ. «Е» під нежитлову будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом у самостійну одиницю за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора юридичного департаменту ОМР від 25.10.2018 року №43693154 про реєстрацію права власності відповідачів на нежитлову будівлю загальною площею 60,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано записи про реєстрацію права власності за відповідачами, по 1/3 частині, на нежитлову будівлю загальною площею 60,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси обґрунтоване тим, що відповідачами фактично здійснено нове будівництво об`єкту нерухомості загальною площею 60,5 кв.м. замість реконструкції існуючої будівлі, у зв`язку з чим необхідно було отримати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки. Суд дійшов до висновку, що спірний об`єкт містобудування за адресою: АДРЕСА_1 , збудовано на земельній ділянці, що не відведена для цієї мети замовникам будівництва та введено в експлуатацію без вихідних даних, а саме містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, що дає підстави вважати об`єкт самочинним будівництвом.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.06.2020 року заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25.06.2019 року скасоване та ухвалене нове рішення про повне задоволення позовних вимог заступника прокурора Одеської області. Резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції від 24.06.2020 року за своїм змістом повністю відповідає резолютивній частині заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25.06.2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тими ж самими доводами, що і заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25.06.2019 року.

Постановою Верховного суду від 03.02.2022 року рішення апеляційної інстанції у справі №521/20634/18 залишено без змін.

Згідно до висновку експерта №30/2023 судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи у цивільній справі №521/17837/22, складеного 25.09.2023 року судовим експертом ОСОБА_10 : у результаті проведеного візуально-інструментального обстеження об`єкта дослідження, експерт встановив, що нежитлова будівля літ. «Е», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає вимогам будівельної нормативно-технічної документації, які пред`являються до нежитлових будівель в частині підключення інженерних комунікацій, площі та висоти приміщень, забезпечення освітленням приміщень, технічного стану несучих та огороджуючих конструкцій; у результаті проведеного обстеження, враховуючи конструктивні рішення, технічний стан основних несучих та огороджувальних конструкцій нежитлової будівлі літ. «Е», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , експерт класифікує технічний стан вищевказаного об`єкта, як «нормальний - категорія 1»; відсоткова експлуатаційна готовність нежитлової будівлі літ. «Е», загальною площею 60,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на момент проведення візуально-інструментального обстеження, складає - 96%; у результаті проведеного візуально-інструментального обстеження, шляхом зіставлення фактичних меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з межами земельної ділянки згідно технічних паспортів станом на 22.04.2011 та 10.10.2018р., експерт дійшов до висновку, що нежитлова будівля літ. «Е» загальною площею - 60,5 кв.м. по АДРЕСА_1 розташована в межах земельної ділянки по АДРЕСА_1 , схематичний план якої відображений у технічному паспорті від 22.04.2021 року, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» та у технічному паспорті від 10.10.2018 року, виготовленому ТОВ «Одеське БТІ»;

Враховуючи результати візуально-інструментального обстеження, конструктивну схему та об`ємно-планувальні показники нежитлової будівлі літ. «Е», експерт дійшов до висновку, що провести перебудову нежитлової будівлі, загальною площею 60,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у навіс літ. «Е», який відображений у технічному паспорті від 22.04.2011 року, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» технічно можливо.

Вказаний висновок експерта виготовлений саме для надання до суду по даній справі. Про кримінальну відповідальність за ст..384, 385 КК України - за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків, експерт обізнаний.

29.11.2023 року Одеською міською радою прийнято рішення №1661-VIII про надання дозволів громадянам на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Зі змісту даного рішення вбачається, що керуючись пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтями 12, 79-1, 89, 116, 118, 120, 122, 123, 124 Земельного кодексу України, статтями 19, 20 Закону України «Про землеустрій», розглянувши клопотання громадян, а також інші додані до них документи та графічні матеріали, Одеська міська рала, зокрема, вирішила: надати дозволи громадянам на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі згідно з переліком (додатком 1).

Зі змісту Додатку №1 до рішення Одеської міської ради від 29.11.2023 року за №1661-VIII вбачається, що серед переліку громадян, яким надано дозволи на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , адреса земельної ділянки - АДРЕСА_1 (п.7 Додатку №1).

Судом встановлено, що відповідачі відповідно до договору дарування від 29.08.2011 року є власниками домоволодіння АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці площею 471 кв.м.

До складу домоволодіння входив навіс літ. «Е», який, відповідно, також розташований на земельній ділянці площею 471 кв.м.

Договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 є чинним, не оскаржений ані позивачем, ані будь-якою іншою особою.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідачі, проводячи реконструкцію навісу літ. «Е» у нежитлову будівлю, фактично здійснили нове самочинне будівництво нежитлової будівлі літ. «Е» площею 60,5 кв.м. на земельній ділянці, яка не відводилась для цієї мети (будівництво нежитлової будівлі), без вихідних даних, а саме містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки.

Факт здійснення відповідачами самочинного будівництва нежитлового приміщення літ. «Е» встановлений постановою Одеського апеляційного суду від 24.06.2020 року у справі №521/20634/18, а тому доказуванню не підлягає.

Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з висновку експерта №30/2023 та з технічного звіту з топографічної (горизонтальної) зйомки земельної ділянки, який доданий до висновку експерта, самочинне будівництво нежитлової будівля літ. «Е» загальною площею 60,5 кв.м. по АДРЕСА_1 здійснено в межах земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 471 кв.м., схематичний план якої відображений у технічному паспорті від 22.04.2021 року, виготовленому КП «ОМБТІ та РОН» та у технічному паспорті від 10.10.2018 року, виготовленому ТОВ «Одеське БТІ», яка розташована під домоволодінням № НОМЕР_1 , що належить відповідачам на праві власності.

Факт розташування самочинно збудованої нежитлової будівлі на земельній ділянці АДРЕСА_1 підтверджений належними та допустимими доказами і не спростований позивачем.

Суд критично ставиться до тверджень прокурора про те, що самочинне будівництво розташоване на іншій земельній ділянці №68а, оскільки з матеріалів справи вбачається, що самочинне будівництво фактично здійснене шляхом знесення навісу літ. «Е», який входив до складу домомволодіння № НОМЕР_1 , та будівництва на його місці нежитлової будівлі літ. «Е», яка розташована саме в межах земельної ділянки № НОМЕР_1 , що встановлено експертом у висновку.

В постанові Одеського апеляційного суду від 24.06.2020 року у справі №521/20634/18 судом встановлений факт того, що земельна ділянка не відводилась під будівництво нежитлової будівлі літ. «Е», проте у межах справи не встановлювались обставини того у межах якої саме земельної ділянки розташована самочинно збудована нежитлова будівля.

Частиною 1 ст.377 ЦК України в редакції від 27.08.2011 року (чинній на момент укладення договору дарування) встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно до вимог ч.1, ч.2 та ч.4 ст.120 ЗК України в редакції від 07.08.2011 року (чинній на момент укладення договору дарування), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Вищенаведені приписи встановлюють принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, відповідно до якого особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №713/1817/16-ц).

Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (пункт 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі №910/18560/16).

Вказаний принцип фактично визнаний та підтриманий Одеською міською радою, в інтересах якої заявлений позов прокурором, оскільки 29.11.2023 року Одеською міською радою прийнято рішення №1661-VIII про надання дозволів громадянам на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Зі змісту даного рішення вбачається, що громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у м. Одесі адреса земельної ділянки - АДРЕСА_1 (п.7 Додатку №1).

Надавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачам, Одеська міська рада, фактично висловила свою волю та погодження із тим, що відповідачі мають право на вказану земельну ділянку.

Таким чином, з урахуванням висновку експерта та рішення Одеської міської ради, суд доходить до висновку, що самочинне будівництво здійснене відповідачами на земельній ділянці, права на яку, в силу Закону, перейшли саме до відповідачів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами статті 376 ЦК України, суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинного будівництва нерухомого майна.

Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376, стаття 391 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Водночас, згідно з частиною сьомою статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 17 липня 2019 року у справі № 462/469/14-ц (провадження № 61-23742св18); від 21 травня 2020 року у справі № 726/824/15-ц (провадження № 61-45216св18); від 30 червня 2020 року у справі № 201/2886/15-ц (провадження № 61-4332св20); від 27 червня 2022 року у справі №723/2158/19 (провадження № 61-20591св21).

Звернувшись до суду із вказаним позовом, прокурор посилається на те, що Одеська міська рада, як власник земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, безумовно заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за відповідачами.

Проте, суд відхиляє такі доводи позивача з огляду на те, що в силу приписів ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України, права на земельну ділянку, на якій здійснено самочинне будівництво, належать саме відповідачам (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та будинку, розташованого на ній), а не Одеській міській раді, що підтверджується також рішенням про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки.

Таким чином, права та інтереси Одеської міської ради не порушуються спірним самочинним будівництвом, оскільки воно здійснене на земельній ділянці, яка хоч і не оформлена за відповідачами, проте належить їм в силу приписів Закону, як власникам домоволодіння, що розташоване на цій земельній ділянці. Знесення спірного об`єкту будівництва жодним чином не відновить права Одеської міської ради та не дасть їй можливість здавати земельну ділянку в оренду іншим особам, як зазначає прокурор у позові, оскільки спірна земельна ділянка площею 471 кв.м. закріплена за домоволодінням АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить відповідачам.

Спірне самочинне будівництво не порушує права та інтереси інших осіб, оскільки такі особи відсутні і прокурор не обґрунтовує заявлений позов з цих підстав. Докази порушення прав інших осіб, окрім Одеської міської ради, позивачем суду не надані та в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відсутні підстави, передбачені ч.4 ст.376 ЦК України, для знесення спірного самочинного будівництва.

Суд також зазначає, що прокурором не надано доказів того, що спірне самочинне будівництво здійснене з істотним порушенням будівельних норм і правил і що проведення перебудови самочинного будівництва у навіс літ. «Е», який існував до здійснення самочинного будівництва, є неможливим.

Як вбачається з висновку експерта, спірне самочинне будівництво відповідає вимогам будівельної нормативно-технічної документації, які пред`являються до нежитлових будівель, а провести перебудову нежитлової будівлі, загальною площею 60,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у навіс літ. «Е», технічно можливо.

Прокурор не звертався до суду із позовом про проведення перебудови самочинного будівництва, як це передбачено ч.7 ст.376 ЦК України.

При цьому, відповідачі у відзиві на позовну заяву зазначили, що вони не відмовляються здійснити таку перебудову, якщо для цього будуть відповідні правові підстави.

У постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 420/228/19 Верховний Суд висловив правові позиції про те, що залежно від ознак самочинного будівництва особи, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. При цьому знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування та у разі неможливості здійснити перебудову такого будівництва.

Згідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ч.2 ст.81 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

За статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У зв`язку з викладеним, заявлені позовні вимоги про зобов`язання відповідачів звільнити земельну ділянку шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва є безпідставними та необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позов необхідно залишити без розгляду через відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі Одеської міської ради з огляду на наступне.

Заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до суду з відповідним позовом у зв`язку з невжиттям органом, уповноваженими на здійснення функцій держави у виниклих правовідносинах, за якими Одеська міська рада виступає позивачем у справі, направлених на захист інтересів держави в судовому порядку, що відповідно до положень частини третьої статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України є підставою для вжиття органами прокуратури заходів реагування представницького характеру.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) уточнила правові висновки та зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи.

Таким чином, прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

В даній справі Одеська міська рада підтримала позовні вимоги, заявлені прокурором, та просила суд їх задовольнити.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 912/2385/18 звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

З огляду на те, що у даній справі наявні докази, які підтверджують факт того, що прокурор виконав вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та звернувся до Одеської міської ради з повідомленням, а міська рада протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернулася до суду з позовом в інтересах держави, то підстави для звернення до суду у прокурора були.

Таким чином, доводи відповідача про необхідність залишення позову без розгляду через відсутність підстав у прокурора для представництва інтересів держави, є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись, ст..23 ЗУ «Про прокуратуру», ст..120 ЗК України, ст. ст. 15, 376, 377 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 76-78, 81, 83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України суд

Вирішив:

В задоволенні позову Заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 про звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва та приведення її до попереднього стан - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Михайлюк

01.10.24