Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1557/24 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №274/1557/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. в м. Бердичів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1231-2056 від 30.06.2023 в розмірі 89 900,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 20 000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 63 900 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 30 червня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1231-2056. Вказує, що відповідно до умов укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 18 000,00 грн зі строком кредитування 300 днів, базовий період 21 день; промо % ставка 1,25% в день; знижена % ставка 2,50% в день; стандартна % ставка 3,00% в день. Зазначає, що додатковою угодою від 06.07.2023 до договору про відкриття кредитної лінії №1231-2056 від 30.06.2023 кредитодавець та позичальник домовились про надання останньому додаткових кредитних коштів у сумі 2000,00 грн. Вказує, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання та надав кошти в кредит. Зазначає, що відповідач отримавши кредитні кошти, умови кредитного договору не виконав, кредитні кошти в установлений графіком строк не повернув. Стверджує, що станом на 17.11.2023 заборгованість за кредитним договором становить 89 900,00 грн., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом 20 000 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 63 900 грн. Враховуючи вищевикладене просило позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 серпня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1231-2056 від 30.06.2023 у розмірі 83 900,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що позивачем до позовної заяви не додано додаток №3 до договору, що позбавляє можливості визначити домовленість сторін щодо графіку та розміру платежів, а з тим і можливість порушення зобов`язань. Зазначає, що до позовної заяви також не надано доказу надання споживачу паспорту споживчого кредиту, який є обов`язковим додатком до кредитного договору. Звертає увагу на те, що кредитний договір від 30.06.2023 укладено на строк до 24.04.2024. Зазначає, що до матеріалів справи не долучено графіку платежів додатку №3 до договору, що вказувало б на можливе прострочення зобов`язання. Вказує, що до матеріалів справи не надано доказів отримання відповідачем вимоги, що вказує на недоведеність права банку на дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Зазначає, що якщо строк сплати боргу ще не настав, але боржник заперечує наявність боргу, то належним способом захисту прав кредитора є визнання права, проте такої вимоги заявлено не було. Враховуючи викладене просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

01 жовтня 2024 року на адресу суду від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що кредитний договір №1231-2056 від 30.06.2023 у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Вказує, що відповідач попередньо ознайомився з договором та правилами надання споживчих кредитів, паспортом споживчого кредиту, інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №1231-2056 від 30.06.2023 (графік платежів за договором), які складають єдиний договір в якому визначаються всі його істотні умови. Звертає увагу на те, що відповідно до п. 4.12 кредитного договору строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 (триста) календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Надання додаткових грошових коштів позичальнику у рахунок кредиту на підставі додаткової угоди не змінює строк кредитування. Наголошує, що відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився із ними. Зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості штраф та комісія стосовно ОСОБА_1 не нараховувались. Вказує, що з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу внесена відповідачем та залишок нарахованих не погашених відсотків.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 30 червня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1231-2056.

Відповідно до п.2.2. кредитного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавець проценти за користування кредитом.

Згідно п.2.3. кредитного договору дата видачі кредиту 30.06.2023; останній календарний день першого базового періоду 20.07.2023; сума кредиту 18 000 грн.; нараховані проценти за користування кредитом 4725,00 грн.; разом до сплати 22 725,00 грн.

Відповідно до п.4.10. нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом.

Пунктом 4.12. строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 24.04.2024.

Згідно п.4.13. реальна річна процента ставка на дату укладення цього договору складає 572 465,00%.

06 липня 203 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії №1231-2056 від 30.06.2023, яка є невід`ємною частиною кредитного договору №1231-2056, за умовами якої кредитодавець зобов`язався надати позичальнику додаткові кошти у сумі 2000 грн., невід`ємною частиною якого є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором.

Згідно п.3 додаткової угоди змінено умови кредитування за договором, зокрема: сума неповернутого кредиту становить 20 000 грн.; кількість днів користування кредитом 294; орієнтовна реальна річна ставка 1674925,00%.

Кредитний договір та додаткова угода укладені в електронному вигляді, який відповідач підписав електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором А3899 та НОМЕР_1 .

За змістом договору невід`ємними його частинами є Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Таблиця обчислення загальної вартості кредиту, Паспорт споживчого кредиту.

Всі зазначені вище документи відповідач також підписав електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором.

На виконання умов договору 30.06.2023 та 06.07.2023 відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 18 000,00 гривень та 2 000,00 грн відповідно, шляхом перерахунку на банківський рахунок ОСОБА_1 за допомогою системи LigPay. Наведене підтверджується довідкою про перерахування кредиту та листами АТ КБ «Приват Банк».

Довідкою про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту станом на 17.11.2023 (розрахунок боргу) за кредитним договором №1231-2056 від 30.06.2023 підтверджується, що у ОСОБА_1 станом на 17.11.2023 утворилась заборгованість у розмірі 83 900, 00 грн., з яких: 20 000 грн - основний борг та 63 900 грн відсотки.

05.12.2023 на адресу ОСОБА_1 , ТОВ «Укр Кредит Фінанс» направило вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №1231-2056 від 30.06.2023 протягом 30 днів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного договору про відкриття кредитної лінії №1231-2056 та додаткової угоди між відповідачем та ТОВ «Укр Кредит Фінанс».

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про відкриття кредитної лінії та додаткової угоди до нього. Зазначений договір та додаткова угода недійсними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії №1231-2056 від 30.06.2023 та додаткової угоди до договору про відкриття кредитної лінії від 06.07.2023, а тому з нього на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» слід стягнути заборгованість за наданим тілом кредиту.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до п. 4.9 укладеного сторонами договору сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів дат, які є останніми днями відповідних Базових періодів. У разі несплати процентів за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого Базового періоду позичальник зобов`язаний починаючи із наступного календарного дня сплачувати проценти за користування кредитом кожного календарного дня строку кредитування до дати погашення простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у повному обсязі.

Згідно пункту 8.5 цього договору у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати повернення кредиту, що встановлена п. 4.12 цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором на його адресу позивачем було направлено письмову вимогу (повідомлення) за вих. №1231-2056в від 05 грудня 2023 року про виконання зобов`язання щодо погашення не пізніше 30 календарних днів з дня отримання відповідного повідомлення заборгованості за договором у сумі 83 900,00 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 20 000 грн та заборгованості за процентами 63 900 грн.

Відомостей про виконання відповідачем вказаної вимоги матеріали справи не містять, у зв`язку з чим ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з даним позовом.

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 18 000 грн та 2 000 грн підтверджується довідкою ТОВ Укр Кредит Фінанс про перерахування ОСОБА_1 суми кредиту 18 000 грн та 2 000 грн за договором №1231-2056 від 30 червня 2023 року за допомогою системи LigPay, платіж від 30.06.2023 та платіж від 06.07.2023 на платіжну карту НОМЕР_2 .

Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору.

За умовами цього договору ОСОБА_1 зобов`язався повернути отримані ним грошові кошти у визначений договором строк, однак, позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за вказаним договором.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс», що утворилася станом на 17 листопада 2023 року, у розмірі 83 900 грн., яка складається із: 20 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом та 63 900 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, яка нараховувалася до 07.11.2023.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно останнім не сплачується.

Отже, позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеними та обґрунтованими належними доказами у справі.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильні висновки з установлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Суд першої інстанції правильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором. Цей розмір відповідачем не спростований.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду викладену у постанові від 29.04.2020 у справі №826/5984/16-ц, згідно якої якщо строк сплати боргу ще не настав, але боржник заперечує наявність боргу, то належним способом захисту прав кредитора є визнання права є помилковими, оскільки правова позиція викладена у вказаній постанові, не є релевантною до обставин цієї справи та відповідне судове рішення приймалося за іншою фактично-доказовою базою.

Щодо доводів апеляційної скарги про не отримання відповідачем вимоги, що вказує на недоведеність права банку на дострокове стягнення заборгованості за кредитом колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Встановивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано».

Виходячи з вищезазначених норм права, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Такий правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №344/3627/16-ц (провадження №61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження №61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі №361/1488/19 (провадження №61-6141св20).

Матеріали справи не містять доказів вручення ОСОБА_1 досудової вимоги від 05.12.2023 щодо виконання договірних зобов`язань.

З огляду на вказані вище правові висновки Верховного Суду, сам факт направлення досудової вимоги про виконання договірних зобов`язань на адресу реєстрації місця проживання відповідача не є належним її повідомленням.

Разом з тим, у вимозі банк визначив заборгованість, що утворилася станом на 16 листопада 2023 року, у розмірі 83 900 грн., яка складається із: 20 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом та 63 900 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Таку ж суму позивач просить стягнути із відповідача у заявленому позові. Відтак, на час подачі позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» має право на стягнення з відповідача простроченої заборгованості та відсотків станом на 17.11.2023 (як визначив за позовною заявою), що складає 83 900,00 грн виходячи із принципу диспозитивності судового процесу.

Доводи апеляційної скарги про ненадання відповідачу паспорту споживчого кредиту є безпідставними, оскільки у матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, який 30.06.2023 був підписаний ОСОБА_1 електронним підписом А3899, у якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови. Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному договорі про відкриття кредитної лінії №1231-2056 від 30.06.2023.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді