Справа № 462/7987/23
Провадження № 2/206/1446/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчук Р.О.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву представника відповідача ОСОБА_1 про забезпечення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк Світлана Вікторівна про визнання нікчемним заповіту,

за участю:

представника позивача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк С.В. про визнання нікчемним заповіту.

Ухвалою суду від 29 липня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження.

23 вересня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення судових витрат в якій просив зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу надану адвокатом та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи в розмірі 40 000,00 гривень. Заяву обґрунтовано тим, що позивачем ініційовано судовий спір, проте жодних письмових доказів на підтвердження своїх доводів не надано, а практикою ВС з подібних правовідносин чітко визначено, що порушеннями вважаються ті, що стосуються змісту заповіту (ст. 1236-1240, 1246 ЦК України), загальних вимог до форми заповіту (ст. 1247 ЦК України), та порядку його посвідчення нотаріусом (ст. 1248, 1249, 1253 ЦК України), проте позивач не посилається на жодне з них. Вважає, що позов містить очевидні ознаки його формальності з метою не надати можливості відповідачу прийняти спадщину та отримати свідоцтво про її прийняття.

Представник позивача ОСОБА_4 в свою чергу 08 жовтня 2024 року подав письмові заперечення на заяву про забезпечення судових витрат в яких просив відмовити у задоволенні заяви про забезпечення судових витрат. Заперечення обґрунтовані тим, що до доводів представника відповідача про те, що позов має ознаки завідомо безпідставного слід ставитись критично, адже в обґрунтування позовних вимог про нікчемність заповіту та застосування наслідків такої нікчемності сторона позивача зазначає, що батько позивача попри свій вік міг власними силами прочитати вголос та підписати заповіт, що може підтвердити його сестра, онука. Позивачем також заявлено клопотання про допит свідків посвідчення та підписання заповіту. Зазначає, що представником відповідача не доведено розміру витрат на професійну правничу допомогу, які він просить забезпечити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав заяву про забезпечення судових витрат та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що заява про забезпечення судових витрат є необґрунтованою у зв`язку із чим просив відмовити в її задоволенні.

Дослідивши заяву про забезпечення судових витрат, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 135 ЦПК України, як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Згідно із ч. 5 ст. 135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Відповідно до ч. ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Попередньо ознайомившись зі змістом позовної заяви та обсягом доданих до неї доказів, та приймаючи до уваги позицію та аргументовані заперечення представника позивача ОСОБА_4 , суд не може погодитись із доводами представника відповідача ОСОБА_1 з того приводу, що позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов.

Представником відповідача ОСОБА_1 також не наведено відомостей про те, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що відповідач поніс судові витрати у розмірі 16 000,00 гривень на правову (правничу) допомогу за аналіз позовної заяви, додатків до неї, дослідження та опрацювання судової практики з аналогічних правовідносин, складання процесуальних документів у справі, зокрема підготовку та подання відзиву до суду, а також ще очікує понести витрати у розмірі 24 000,00 гривень на правову (правничу) допомогу за участь адвоката у п`яти судових засіданнях, подання заперечень, пояснень, клопотань, заяви під час розгляду справи.

У п. 4.1 Договору про надання правової допомоги №18/10-1 ПД від 18 жовтня 2023 року укладеного між адвокатом Поповим Д.І. та клієнтом ОСОБА_3 зазначено, що гонорар адвоката оплачується у відповідності до виконаних доручень клієнта з розрахунку 900,00 гривень година роботи (надання послуг) та підтверджується актом виконаних робіт (доручень).

Проте, представником відповідача ОСОБА_1 на даний час не надано до суду доказів того, що відповідач дійсно вже поніс судові витрати у розмірі 16 000,00 гривень, оскільки відповідні акти виконаних робіт (доручень) або ж інші докази понесення вказаних витрат суду ще не надані.

Що стосується 24 000,00 гривень, які відповідач очікує понести на правову (правничу) допомогу за участь адвоката у п`яти судових засіданнях, подання заперечень, пояснень, клопотань, заяви під час розгляду справи, суд звертає увагу, що вказана сума значно перевищує розмір гонорару адвоката з розрахунку 900,00 гривень за годину роботи, оскільки визначена очікувана кількість таких засідань самим представником відповідача п`ять.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення судових витрат.

Керуючись ст. ст. 135, 258-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про забезпечення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк Світлана Вікторівна про визнання нікчемним заповіту.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук