Справа № 352/2181/23
Провадження № 22-ц/4808/1407/24
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Девляшевський
У Х В А Л А

14 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Девляшевського В.А. та Мальцевої Є.Є. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду, постановлену головуючим суддею Олійником М.Ю. 05 червня 2024 року,

в с т а н о в и в:

17 червня 2024 року в порядку автоматизованого розподілу колегії суддів у складі судді-доповідача Девляшевського В.А., суддів Луганської В.М. та Мальцевої Є.Є. передано справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 05 червня 2024 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Вищевказану ухвалу апеляційного суду скасовано, справу передано для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського суду від 07 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 05 червня 2024 року.

11 жовтня 2024 року до апеляційного суду від ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла заява про відвід суддів Девляшевського В.А. та ОСОБА_3 . В обґрунтування заяви відповідач вказав, що 19.06.2024 звернувся зі скаргою до Вищої ради правосуддя щодо дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у зв`язку з постановлення ухвали від 18.06.2024. Також звертався раніше зі скаргою до ВРП на дії судді ОСОБА_4 в іншій справі. На думку ОСОБА_1 , наявні підстави сумніватись в неупередженості суддів Девляшевського В.А. та Мальцевої Є.Є., оскільки подані ним скарги завадять суддям розглядати справу неупереджено. Крім того зазначив, що Верховним Судом вже скасовувалися рішення суддів за участь сторін Драпчак та Сеньківа в інших справах. Враховуючи наведене, просить відвести суддів Девляшевського В.А. та Мальцеву Є.Є. від розгляду апеляційної скарги в даній справі.

Дослідивши доводи заяви ОСОБА_5 про відвід судді-доповідача Девляшевського В.А. та судді Мальцевої Є.Є. колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, виходячи з наступного.

Статтями 36, 40 ЦПК України визначено підстави для відводу та самовідводу судді та визначено порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи (частина 8 статті 40 ЦПК).

За приписами пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід, підставою для відводу зокрема є те, що відповідач має сумніви в об`єктивності, неупередженості та безсторонності суддів Девляшевського В.А. та Мальцевої Є.Є. через те, що він звернувся до ВРП зі скаргою на дії вказаних суддів.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішує спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Тобто, окрім прямо визначених підстав для відводу, самовідводу судді, передбачених у статтях 36, 37 і 38 ЦПК України, відвід судді може бути заявлений й з інших підстав (п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України). У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що наявність безсторонності згідно пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше.

Відповідачем у заяві про відвід не зазначені та не доведені будь-які обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів Девляшевського В.А. та Мальцевої Є.Є. у розгляді даної цивільної справи.

Передбачених ст. 36, ст. 37 ЦПК України підстав, за яких судді Девляшевський В.А. та ОСОБА_3 не можуть розглядати цю справу і підлягають відводу, не встановлено.

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Сумніви у неупередженості повинні ґрунтуватися на фактичних обставинах, а не припущеннях. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про упередженість зазначених суддів.

Аргументи, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свою заяву про відвід суддям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів.

Підстав для задоволення заяви про відвід суддів, що передбачені ст. 36 ЦПК України, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Девляшевського В.А. та Мальцевої Є.Є.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Девляшевського В.А. та Мальцевої Є.Є. передати на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева