Провадження № 2/761/689/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Дем`янчук С.Р.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 позивачка, інтереси якої представлені адвокатом Чучковською А.В., звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила: 1) поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за: позивачкою право власності на частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 106,3 кв.м., з них житлової 55,1 кв.м.; за відповідачем право власності на частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 106,3 кв.м., з них житлової 55,1 кв.м.; за позивачкою право власності на частину легкового автомобілю FORD MONDEO загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1997, номер шасі/кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ; за відповідачем право власності на частину легкового автомобілю FORD MONDEO загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1997, номер шасі/кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ; 2) стягнути з відповідача на користь позивачки частину грошових коштів, використаних на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї в розмірі 164 620,80 грн. та стягнути з відповідача всі судові витрати.

Позов обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі з 11.01.2011. Під час даного шлюбу сторони придбали майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 106,3 кв.м., з них житлової 55,1 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу, оформленого на відповідача ОСОБА_3 та посвідченого 22.10.2020 приватним нотаріусом КМНО Буглак О.Г. за реєстровим № 6383; легковий автомобіль FORD MONDEO загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1997, номер шасі/кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , на підставі довідки/рахунку від 20.01.2015 та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданог 21.01.2015 року, що є предметом спору. Таким чином, позивачка вважає дане майно спільною сумісною власністю, яке підлягає поділу між подружжям, оскільки згоди стосовно порядку розподілу між ними не досягнуто. Крім того, відповідач без відома та згоди позивачки використав спільні грошові заощадження родини в сумі 12 000,00 доларів США у готівковій формі не в інтересах сім`ї - позичив їх своєму знайомому ОСОБА_4 , про що позивачка дізналась у травні 2021 року, знайшовши серед документів оригінал відповідної розписки боржника.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Рибака М.А..

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2021 відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження (суддя Рибак М.А.).

Ухвалою суду від 07.12.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву, відмовлено, відзив, поданий у межах вказаної цивільної справи залишено без розгляду (суддя Рибак М.А.).

Постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2022 ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2021, скасовано.

07.10.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач не погоджується із поширенням правового режиму спільного майна подружжя на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; легковий автомобіль FORD MONDEO загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1997, номер шасі/кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ; кошти відповідно до боргової розписки на ім`я ОСОБА_4 та вважає все зазначене майно особистою приватною власністю, оскільки зазначене майно і кошти належать особисто відповідачу. Зазначає, що джерелом набуття спірного майна були кошти отримані відповідачем від продажу особистої приватної власності до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_3 , яку він придбав відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.09.2008, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за №10013. Відповідно до п. 3 вказаного договору за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 435 960,00 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на дату укладення цього договору еквівалентно сумі 89 873,83 дол. США, які повністю сплачені продавцю до підписання цього договору. В подальшому, квартиру АДРЕСА_3 , продав відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2011, посвідчений приватним нотаріусом Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за №4279. Вказує, що кошти отримані від продажу вказаної квартири, а також за рахунок власних заощаджень ОСОБА_3 , відповідно до Договору купівлі-продажу від 08.07.2011 придбав квартиру АДРЕСА_4 . Надалі, відповідачем було вчинено продаж вказаної квартири, відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 22.10.2020. Відповідно з п. 2 вказаного договору, продаж вказаної квартири вчинено за 2 837 000,00 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на дату укладення цього договору еквівалентно сумі 100 340,60 дол. США. Зазначає, що на дату придбання спірної квартири, відповідач мав у розпорядженні 100 340,60 дол. США особистих коштів. В той же день, ОСОБА_3 за власні кошти отримані від продажу вказаного майна, яке належало йому на праві особистої приватної власності, придбав квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 22.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Буглак О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 6383. Зазначає, що згідно з п. 2 вказаного Договору, продаж вчинено за 2 269 600,00 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на дату укладення цього договору еквівалентно сумі 80 272,48 дол. США. Крім того, відповідач не погоджується із поширенням правового режиму спільного майна подружжя на автомобіль FORD MONDEO загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1997, номер шасі/кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , оскільки джерелом набуття спірного автомобіля були кошти отримані ОСОБА_3 від продажу особистого майна, а саме автомобіля Вольво V50, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , який згідно з акту прийому - передачі від 26.06.2008 року був придбаний ОСОБА_3 за 24 500,00 дол. США і належав відповідно до свідоцтва про тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_6 на праві особистої приватної власності ОСОБА_3 .. Також, відповідач ОСОБА_3 не погоджується із поширенням правового режиму спільного майна подружжя на боргову розписку на ім`я ОСОБА_4 від 14.04.2020, оскільки ці кошти були особистими коштами ОСОБА_3 ..

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В..

Протокольною ухвалою суду від 05.04.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення, надала пояснення аналогічні викладеним в позові.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.01.2011, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом держаної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №24.

У період шлюбу сторонами по справі було придбано майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_5 , транспортний засіб FORD MONDEO загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1997, номер шасі/кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.10.2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. за реєстровим №6383, за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на чотирьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 106,30 кв. м., житлова площа 55,1 кв.м.).

Отже, спірна квартира була набута відповідачем ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_2 ..

У січні 2015 відповідачем ОСОБА_3 було придбано транспортний засіб FORD MONDEO загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1997, номер шасі/кузова: НОМЕР_1 , що підтверджується Договором №SALE-10448 від 15.01.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Імпортс Україна, Лтд» та ОСОБА_3 ..

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки FORD MONDEO загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1997, номер шасі/кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_3 ..

Крім того, 14.04.2020 ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 12 000,00 дол. США, зобов`язавшись повернути борг ОСОБА_3 до 14 серпня 2020 року.Передача та отримання зазначеної суми підтверджується розпискою від 14.04.2020.

Як встановлено по справі, сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не домовилися про порядок поділу спільного нерухомого та рухомого майна.

При поділі нерухомого майна подружжя, суд бере до уваги інтереси дружини та чоловіка сторін та інші обставини, що мають істотне значення.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісні власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Ст. 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Ст. 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.

Ст. 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, які суд у силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин які виникли між сторонами.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

При цьому суд зазначає, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, що дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Лише у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає поділу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що майно, яке було придбане подружжям під час шлюбу, а саме: чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_5 та транспортний засіб FORD MONDEO загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1997, номер шасі/кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а отже, підлягає поділу шляхом визначення ідеальної частки кожного з подружжя в цьому майні без його реального поділу та залишення його у спільній частковій власності, оскільки позивачем доведено та надано належні докази на підтвердження даних обставин.

Крім того, підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частину грошових коштів, використаних на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї в розмірі 164620,80 грн..

Так, згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову.

З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає судовий збір, сплачений останньою при зверненні до суду з позовом, у розмірі 11 350,00 грн.

Керуючись ст.ст.2,23,76-81,141,158,246,258,259,263,264,265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за:

ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 106,3 кв.м, житловою 55,1 кв.м;

ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 106,3 кв.м, житловою 55,1 кв.м;

ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) право власності на частину легкового автомобіля FORD MONDEO загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1997, номер шасі/кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) право власності на частину легкового автомобіля FORD MONDEO загальний легковий седан-В, 2013 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1997, номер шасі/кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) частину грошових коштів, використаних на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї в розмірі 164620 (сто шістдесят чотири тисячі шістсот двадцять) грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) судовий збір в сумі 11350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Сіромашенко