_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5770/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

11.10.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 , подану через представника адвоката Берназ-Ганєву Альону Вікторівну, про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якій позивач просить суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на частку нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на частку нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на частку нерухомого майна - машиномісце/паркомісце, загальною площею 39,00 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;

- в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на частку нерухомого майна - машиномісце/паркомісце, загальною площею 39,00 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;

- виділити у приватну власність ОСОБА_1 неподільну річ - транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», модель VITO 116 CDI, тип - спеціалізований вантажний фургон малотонажний-В, рік випуску 2012, об?ємом двигуна 2143 куб.см., тип пального дизель, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , з виплатою на користь ОСОБА_2 грошової компенсації замість належної їй частки у праві спільної сумісної власності в цьому майні, в розмірі ринкової вартості даного транспортного засобу встановленої за наслідком проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи;

- виділити у приватну власність ОСОБА_2 неподільну річ - транспортний засіб марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER», рік випуску 2019, об`єм (потужність) двигуна НОМЕР_3 , тип палива дизель, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , з виплатою на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , грошової компенсації замість належної йому частки у праві спільної сумісної власності в цьому майні, в розмірі ринкової вартості даного транспортного засобу встановленої за наслідком проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи;

- стягнути з ОСОБА_2 за наслідком взаєморозрахунків належних до сплати грошових компенсацій, на користь ОСОБА_1 різницю між грошовою компенсацією підлягаючою сплаті за належну ОСОБА_1 частку у належному на праві спільній сумісній власності - транспортному засобу марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER», реєстраційний номер НОМЕР_5 , та за належну ОСОБА_2 частку у належному на праві спільній сумісній власності - транспортному засобу марки «MERCEDES-BENZ», модель VITO 116 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , виходячи з розмірів ринкової вартості даних транспортних засобів встановлених за наслідком проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Одночасно з позовом позивачем, через представника, подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно транспортний засіб марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER», рік випуску 2019, об`єм (потужність) двигуна НОМЕР_3 , тип палива дизель, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що існують ризики виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову. Так, позивач стверджує, що предметом позовних вимог є поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до переліку якого включено рухоме майно, зокрема транспортний засіб марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER», реєстраційний номер НОМЕР_5 , право власності на яке зареєстроване за відповідачем по справі ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що крім реєстрації права власності даного транспортного засобу на ім`я відповідача, дане майно також перебуває у повному фактичному користуванні ОСОБА_2 , за наслідком чого остання після отримання інформації про дане провадження, не позбавлена можливості одноособово здійснити його перереєстрацію на користь третіх осіб, приймаючи відсутню законодавчо визначену заборону на продаж транспортного засобу одним з подружжя без згоди іншого з подружжя. Позивач стверджує, що не зважаючи на те, що ним заявлено в рамках поділу виділення даного транспортного засобу у власність відповідачки з виплатою йому грошової компенсації за частку розміром в даному майні, збереження у власності даного транспортного засобу до розгляду справи по суті необхідно для можливості у тому числі проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи з визначення дійсної ринкової вартості цього транспортного засобу. Позивач вказує, що у разі перереєстрації відповідачкою даного транспортного засобу до ухвалення рішення суду по даній справі, експерт буде позбавлений можливості встановити усі особливості відповідного транспортного засобу та встановити дійсну реальну його ринкову вартість, а позивач позбавлений на всебічний, повний і об`єктивний розгляд справи, отримання законної компенсації за належну йому частку у даній неподільній речі.

Додатково сторона позивача у заяві в її обґрунтування вказує, що заявлений до вжиття захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний транспортний засіб марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який зареєстрований за відповідачем, до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав ОСОБА_2 або перешкоджання прав власника на користування майном, оскільки відповідач в свою чергу не позбавлений права на користування ним, а відтак вжиття даного заходи забезпечення позову слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Вищевказані обставини в цілому стали підставою для звернення позивача до суду з даною заявою.

Згідно з п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається зокрема одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Одночасно, судом враховуються висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.06.2021 року по справі № 308/8567/20, відповідно до яких законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті. У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

За наслідком викладеного, розгляд заяви про забезпечення позову підлягає негайному розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду, без повідомлення учасників справи.

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що заява позивача, подана через представника, відповідає вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, а відтак підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) викладено висновок, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зроблено висновок, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову уконкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.».

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має здійснити: 1) оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 3) з`ясувати зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 4) ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; 5) запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у зв`язку з вжиттям таких заходів.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документи, судом виходячи з заявлених вимог та доводів позовної заяви встановлено, що між сторонами по справі виник спір з приводу майна набутого у період шлюбу, у тому числі щодо рухомого майна транспортного засобу марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER», рік випуску 2019, об`єм (потужність) двигуна НОМЕР_3 , тип палива дизель, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

У відповідності до наданої до суду копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , виданого ТСЦ 8047 від 27.02.2019 року та листом Територіального сервісного центру МВС №5141 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (Філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС за №31/50/15/677-аз/08-2024-367-2024 від 05.08.2024 року, в порядку перевірки обставин в межах розгляду даної заяви судом встановлено, що вказаний транспортний засіб зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , яка є відповідачкою по даній справі.

З позовної заяви вбачається, що в межах способу захисту суб`єктивних цивільних прав, позивачем у позові в рамках поділу майна подружжя обрано спосіб своїх прав шляхом припинення своєї частки у транспортному засобі марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER», реєстраційний номер НОМЕР_5 , з виділенням цього транспортного засобу у власність відповідачі, посилаючись на те, що дане майно належить до спільної сумісної власності сторін по справі.

В рамках вказаного варіанту вирішення спору з приводу поділу майна подружжя, позивачем заявлено до стягнення з відповідачки грошову компенсацію у розмірі ринкової вартості транспортного засобу марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER», реєстраційний номер НОМЕР_5 , яку останній просить суд встановити за наслідком проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, клопотання про що додано до позову.

Судом враховується, що у відповідності до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), до числа основних завдань транспортно-товарознавчої експертизи належить визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), їх складових, а також розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю колісних транспортних засобів, їх складових унаслідок пошкодження останнього. На дослідження експерту надаються КТЗ (колісно-транспортний засіб) та документація, що стосується його реєстрації, матеріали розслідування події, що призвела до матеріальної шкоди, а також документи, у яких зафіксовані інші вихідні дані, необхідні для вирішення поставленого питання.

Отже, суд вважає обґрунтованими доводи сторони позивача, що для визначення дійсної ринкової вартості спірного транспортного засобу, в межах проведення судової експертизи у разі її призначення, що належить до окремого процесуального питання і судового розгляду, є необхідним забезпечення досліджуваного об`єкту транспортного засобу.

Також суд погоджується з доводами сторони позивача, що відповідачка на ім`я якої зареєстровано спірний вказаний транспортний засіб, не позбавлена можливості на його відчуження чи перереєстрації в інший спосіб на користь третіх осіб, враховуючи відсутню законодавчу заборону на вчинення цих дій без згоди іншого з подружжя.

Вказані обставини свідчать, що відчуження відповідачем спірного транспортного засобу можуть перешкоджати повному, всебічному і об`єктивному розгляду справи, а відтак порушить право позивача на судовий захист в межах заявлених вимог.

Крім того, розглядаючи підстави необхідності вжиття заходів забезпечення позову у заявлений спосіб, судом одночасно враховується висновок Верховного Суду викладений у постанові від 17 січня 2024 року по справі №522/17831/20, відповідно до якого, при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ в інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога це поділ майна подружжя, і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575 св 19, від 17 серпня 2022 року

у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714 св 22.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Приймаючи вищевикладене в сукупності, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, суд вважає, що заявлені заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER», реєстраційний номер НОМЕР_5 , право власності на яке зареєстроване за відповідачем по справі і відносно якого між сторонами у тому числі виник спір, є співрозмірними заявленим вимогам, відносяться до предмету позову в цій справі, свідчить про наявний зв`язок між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а невжиття заходів забезпечення позову може значним чином ускладнити виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, з урахуванням того, що до розв`язання виниклого між сторонами по справі спору по суті, відповідачами спірне рухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява позивача, подана через предстанвика, про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягаює задоволенню у заявлений спосіб.

При цьому, вжиті вказані заходи забезпечення позову на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав відповідача або перешкоджання прав власника на користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Вжиття заявлених заходів забезпечення позову на майно не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Судом не встановлено підстав для вжиття зустрічних заходів забезпечення позову, за наслідком чого вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідач у відповідності до вимог ст. 154 ЦПК України, має право після застосування судом заходів забезпечення позову на звернення до суду з відповідним клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 , подану через представника адвоката Берназ-Ганєву Альону Вікторівну, про забезпечення позову про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/31300/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Накласти арешт на рухоме майно транспортний засіб марки «LAND ROVER», модель «RANGE ROVER», рік випуску 2019, об`єм (потужність) двигуна 2993 куб.см, тип палива дизель, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Копію ухвали направити для виконання до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях).

Обов`язок пред`явлення цієї ухвали до виконання покласти на позивача ОСОБА_1 або його представника (адвоката) за довіреністю (ордером).

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом.

Зазначити, що за даною ухвалою суду, як виконавчим документом:

- Стягувачем є ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , виданий 16 травня 2014 року Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

- Боржником є ОСОБА_2 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_10 , виданий 23 жовтня 2003 року Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області, Місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суддя Куриленко О. М.