Справа № 368/766/24
Провадження № 2 - з/368/6/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"07" жовтня 2024 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицьким районний суд Київської області в складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Токовенко Н.О.

- розглянувши заяву про забезпечення позову, яка подана представником позивача ОСОБА_1 , - адвокатом Маховиком Романом Васильовичем, справа № 368/766/24, провадження № 2 -з/368/6/24, яка подана в справі № 368/766/24, провадження № 2/368/541/24, за позовом ОСОБА_1 до Акціонернорго товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа, - Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд, -

В С Т А Н О В И В :

14.05.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонернорго товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа, - Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в прохальній частині якого позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Визнати виконавчий напис від 26.11.2021 № 42792, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем таким, що не підлягає виконанню.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Позовні вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви позивач ОСОБА_1 ю в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами та нормами права:

- 26.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис № 42792, яким стягнуто з позивачки на користь AT «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 601 від 06.08.2020 за період з 06.04.2021 по 20.10.2021 у розмірі 102839 грн. 01 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 19417 грн. 15 коп.. прострочена заборгованість за комісією у розмірі 20930 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 3 грн. 51 коп., строкова заборгованість за сумою кредиту - 61041 грн. 22 коп., строкова заборгованість за комісією - 1446 грн. 75 коп., строкова заборгованість за процентами - 0 грн. 38 коп. Нотаріальні витрати склали 250 грн. Вказані обставини підтверджуються копією виконавчого напису від 26.11.2021.

У виконавчому написі зазначено, що кредитний договір № 601 від 06.08.2020 укладено між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український міжнародний банк».

На підставі заяви про примусове виконання рішення, поданою 22.12.2021 представником АТ «Перший Український міжнародний банк» до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. останнім 23.12.2021 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67985701 на виконання виконавчого напису № 42792 від 26.11.2021, що підтверджується копіями відповідної заяви та постанови.

Так, відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, ідо встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 87 ЗУ "Про нотаріат»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» затверджений перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на дідставі виконавчих написів нотаріусів.

У зазначену Постанову Кабінетом Міністрів України своєю Постановою від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» вніс зміни. Так у п. 2 до переліку доповнені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме «пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на дідставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826 20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін, тобто судове рішення набрало законної сили.

Зі змісту наведених судових рішень вбачається, що у переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів немає кредитних договорів укладених у простій письмовій формі.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути.повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Крім того, позивачка категорично не погоджується із нарахованою їй сумою боргу як фактично, так і за вказаний у виконавчому написі період.

Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу II «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Жодного кредитного договору, який би посвідчувався нотаріально, позивачкою не укладалося, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.01.2019, справа № 910/13233/17.

Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного суду України від Оз.О .2017у справі № 6-887цсі 7 та від 29.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічний висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07. 2019 за наслідками розгляду цивільної справи № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18).

Крім того, учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду №758/14854/20 від 10.11.2021.

Жодного повідомлення чи вимоги про усунення порушень за кредитним договором позивачці не надсилалось, а вказаний борг нею не визнається. Таким чином, кредитна заборгованість, у зв`язку з наявністю якої було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною

Так, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис незважаючи на те, що цьому не передувало звернення до позивачки з письмовою вимогою про добровільну сплату заборгованості чи повідомленням про порушення кредитних зобов`язань, виконавчий напис вчинено до суми, яка не є безспірною, не на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а тому вважаємо, що виконавчий напис № 42792 від 26.11.2021 є таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної в Постанові по справі №640/18402/19 від 28.12.2020, у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги для встановлення обґрунтованості понесених позивачем витрат не потрібен. У справі, що розглядалася, договором про надання правової допомоги визначений фіксований розмір винагороди адвоката, а тому останній не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і яку очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить: витрати на професійну правничу допомогу 5000 грн. 00 коп., розмір яких зареєстровано у Договорі про надання професійної правничої допомоги в цивільній справі від 01.05.2024, п. 4.2, і сплата яких підтверджується доданою квитанцією від 02.05.2024.

Вжиття заходів досудового врегулювання спору не проводилися. Заява про забезпечення позову подається разом з позовом.

Оригінал виконавчого напису та інших документів знаходяться у матеріалах виконавчого провадження, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П.

Оригінал кредитного договору знаходиться у відповідача.

Частиною 12 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. «Місце виконання» згідно ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» включає в себе місце проживання, перебування, роботи позивача, місцезнаходження його майна.

У даному випадку, місцем виконання є місце реєстрації позивача, за таких обставин дана позовна заява підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області.

Згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Даний спір виник внаслідок виконання не нотаріально посвідченого кредитного договору і за яким позивачка є безпосереднім споживачем. Тому просимо звільнити її від сплати судового збору при подачі даної позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. от. 251-256, 530 ЦК України, ст. ст. 3. 4, 5, 28, 174, 175, 274 ЦПК України, - позивачка просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині її позовної заяви.

14.05.2024 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/766/24, провадження № 2/368/541/24.

20.06.2024 року Кагарлицьким районним судом Київської області на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК Україхни винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення щодо слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 03.07.2024 року.

Одночасно з поданням позовної заяви, позивачем до суду 14.05.2024 року було подано заяву про забезпечення позову, в прохальній частині якої позивач просить суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якої:

- зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 26.11.2021 № 42792, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., в рамках виконавчого провадження № 67985701, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П.

Вимоги, викладені в прохальній частині заяви про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині заяви обгрунтовуєж наступними обставинами справи та нормами права:

- 26.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис № 42792, яким стягнуто з позивачки на користь AT «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 601 від 06.08.2020 за період з 06.04.2021 по 20.10.2021 у розмірі 102839 грн. 01 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 19417 грн. 15 коп., прострочена заборгованість за комісією у розмірі 20930 грн. 00 коп., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 3 грн. 51 коп., строкова заборгованість за сумою кредиту - 61041 грн. 22 коп., строкова заборгованість за комісією - 1446 грн. 75 коп., строкова заборгованість за процентами - 0 грн. 38 коп. Нотаріальні витрати склали 250 грн. Вказані обставини підтверджуються копією виконавчого напису від 26.11.2021.

У виконавчому написі зазначено, що кредитний договір № 601 від 06.08.2020 укладено між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український міжнародний банк».

На підставі заяви про примусове виконання рішення, поданою 22.12.2021 представником АТ «Перший Український міжнародний банк» до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. останнім 23.12.2021 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67985701 на виконання виконавчого напису № 42792 від 26.11.2021, а також постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, постанову про арешт коштів.

Представником позивачки подається до суду позовна заява про визнання виконавчого напису від 26.11.2021 року № 42792, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу .' Бригідою В.О. таким, що не підлягає виконанню.

Вважаємо, що розмір заборгованості, яка стягнута виконавчим написом нараховано безпідставно, виконавчий напис є незаконним, тому його примусове виконання може ускладнити можливе виконання рішення суду про скасування виконавчого напису.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Невжиття заходів забезпечення позову призведе до подальшого неправомірного стягнення з коштів з позивачки.

Забезпечення позову є інструментом ефективного захисту прав позивачки на стадії подачі позову до суду та поновить її порушені права в цій частині.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Зустрічне забезпечення, здійснюється шляхом унесення на депозитний рахунок суду коштів у розмірі, визначеному судом.

Таким чином, у разі пред`явлення відповідачем заяви про зустрічне забезпечення, позивачем буде внесено на депозитний рахунок суду кошти у розмірі визначеному судом.

Враховуючи зазначене, керуючись ст. ст. 149-152 ЦПК України, - позивачка просить задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині заяви про забезпечення позову.

15.05.2024 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи в частині забезпечення позову був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/766/24, провадження № 2 з/368/6/24.

03.07.2024 року проведення підготовчого судового засідання було відкладено на 09 год. 00 хв. 19.07.2024 року в зв`язку з неякою сторін по справі.

19.07.2024 року проведення підготовчого судового засідання віджкладено на 14 год. 00 хв. 07.10.2024 року в зв`язку з неявкою сторін по справі.

В судове засідання, яке відбулося 07.10.2024 року, позивачка ОСОБА_1 , та її представник, - адвокат Маховик Р.В., - не з`явилися, хоча повідомлялися судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява представника позивачки, в якій він просить слухати справу в частині забезпечення позову без його участі, вимоги, викладені в прохальній частині заяви про забезпечення позову, - підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

В судове засідання, яке відбулося 07.10.2024 року, третя особа, - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

В судове засідання, яке відбулося 07.10.2024 року, третя особа, - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині заяви про забезпечення позову, - задовольнити, - шляхом винесення рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу, (з постановленням в нарадчій кімнаті), обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Так, предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 26.11.2021 № 42792, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову, підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа, та фактиу стягнення

Законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.

Вирішуючи дану заяву, суд бере до уваги характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у цій справі позовних вимог.

Так, з позовної заяви вбачається, що предметом позову по даній цивільній справі є оскарження виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, як такого, що вчинений з порушенням норм матеріального права.

З урахуванням встановлених обставин справи та беручи до уваги предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому необхідно заяву Позивача про забезпечення позову задовольнити та в порядку забезпечення позову зупинити стягнення за виконавчим написом, від 26.11.2021 № 42792, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем.

Таким чином, враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, приймаючи до уваги предмет позову, а також ту обставину, що на сьогодні в ході виконання оспорюваного виконавчого напису на підстави постанови приватного виконавця зі звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, стягуються кошти з пенсії позивача, за викладених заявником обставин, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та у випадку задоволення позовних вимог повернення належних позивачу коштів, на які буде звернено стягнення за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса, буде утруднене або взагалі неможливе, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи те, що гіпотетично існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам Позивача, що може ускладнити виконання прийнятого судом рішення, тому до ухвалення судом рішення за даним позовом необхідно вжити заходів забезпечення позову способом, який передбачений п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Норми процесуального та матеріального права, використані судом при вирішенні питання про забезпечення позову.

Рішення Конституційного суду України.

В п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 -33/2004 зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

В п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Норми ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 2 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ч. 2 ст. 441, ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Смлід зазначити, що копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

Згідно ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні в разі неявки всих учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Відповідно, ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно ч. 10 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Норми ППВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , надалі Постанова.

Згідно п. 1 Постанови звернути увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України ( 1618-15 ) (далі - ЦПК) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК ( 1618-15 ), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 2 Постанови вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК ( 1618-15 ) перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів (наприклад, ст. 53 Закону України від 23 грудня 1993 р. N 3792-ХІІ ( 3792-12 ) в редакції Закону від 11 липня 2001 р. N 2627-ІІІ ( 2627-14 ), з наступними змінами) "Про авторське право і суміжні права".

Згідно п. 4 Постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно п. 6 Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необгрунтованими. Тому, допускаючи забезпечення позову, суд відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК ( 1618-15 ) вправі покласти на позивача обов`язок внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову (проте її розмір не повинен перевищувати розміру ціни позову). За змістом цієї норми суд (суддя), визначивши вид забезпечення позову та розмір застави, повинен зазначити у відповідній ухвалі, що остання звертається до виконання негайно після внесення предмета застави у повному розмірі.

Якщо заходи забезпечення позову вживаються за ініціативою прокурора або осіб, яким за законом надано право звертатися до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб, то їх заява має бути у будь-який спосіб підтверджена особою, в інтересах якої вони діють, оскільки відшкодування можливих збитків і його забезпечення здійснюється лише за рахунок цієї особи.

Норми Європейського права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ЕТS N 005 (далі - Конвенція) та практика Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір шодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України зазначив, шо засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як неодноразово наголошується у рішеннях Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Отже, враховуючи об`єктивні обставини справи, які викладені позивачем в мотивувальній частині заяви про вжиття заходів про забезпечення позову, та які судом наведені вище, керуючись вищевказаними нормами права, оцінюючи обґрунтованість заяви про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, оцінюючи ризики невиконання рішення суду, в разі гіпотетичного задоволення позову, з метою забезпечення виконання рішення суду, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд, вважає, що клопотання позивача підлягає задоволенню, так як слід вважати, що, в подальшому, у разі невжиття даних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Окрім того, суд зазначає в даному випадку, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Суд вважає, що вищевказані заходи забезпечення позову застосовуються з урахуванням вимог необхідності, достатності, та є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ЕТS N 005 (далі - Конвенція), практикою Європейського суду з прав людини, як джерела права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 -33/, п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003, п.п. 1, 2, 4, - 6 ППВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 149, 150, 153, п. 1 ч. 1 ст. 258, 259 261, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву про забезпечення позову, яка подана представником позивача ОСОБА_1 , - адвокатом Маховиком Романом Васильовичем, справа № 368/766/24, провадження № 2 -з/368/6/24, яка подана в справі № 368/766/24, провадження № 2/368/541/24, за позовом ОСОБА_1 до Акціонернорго товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа, - Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 26.11.2021 № 42792, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., в рамках виконавчого провадження № 67985701, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та підлягає до негайного виконання.

Особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвала на підставі п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частинісдового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ч. 2ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скаргаподана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ч. 1 ст. 35 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редкцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно, ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження даної ухвали не зупиняє її дії.

Суддя: О.В. Закаблук