РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 жовтня 2024 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2024р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що вона є племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її тітка ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Спадкування здійснюється за законом. Вона є племінницею померлої та у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона є найбільш близьким родичем. Однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не надано документів, які б підтверджували родинні стосунки між спадкодавцем та спадкоємцем. Через відсутність документів, які підтверджують родинні стосунки між спадкодавцем та спадкоємцем, а також оригіналів правоустановчих документів на спадкове майно, вона не може оформити своє право на спадщину. У зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 15.07.2024р. у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01.08.2024р. підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Ярошенко О.О. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити повністю.

Представник відповідача Територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в судове засідання не прибув за невідомими суду причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подав.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність представника відповідача на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно.

Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з ч.3 ст.1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Запоріжжі померла ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Трудолюбівка Вільнянського району Запорізької області (арк.15).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 17.02.1997р. Хортицькою районною адміністрацією (арк.19-21).

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Торгаївка Н.Сірогозського району Запорізької області, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м.Запоріжжі (арк.17).

Після його смерті спадкова справа не заводилась (арк.18).

ОСОБА_2 на момент смерті чоловіка ОСОБА_3 була зареєстрована та мешкала разом з ним у квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України.

18.06.2021р. приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_1 заведена спадкова справа №28/2021р., в Спадковому реєстрі №67849277 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.58-83).

Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Кардаш Я.О №172/02-31 від 12.06.2024р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки нотаріусу не надано документів на підтвердження факту родинних відносин із спадкодавцем (арк.83).

В межах цієї цивільної справи позивачка ОСОБА_1 просить встановити факт її родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме те, що вони є племінницею та тіткою, а також визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_2 , оскільки в нотаріальному порядку вона не може оформити своє право на спадщину.

Так, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в м.Запоріжжі та її батьками в свідоцтві про народження записані: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 (арк.25).

Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №0 від 13.01.2024р. шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було зареєстровано 22.04.1956, дошлюбне прізвище дружини - ОСОБА_8 (арк.26).

Згідно актового запису про народження №140 від 04.05.1932 ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в с.Чернега Надригайлівського району Сумської області, її батьками записані: батько ОСОБА_10 , мати ОСОБА_11 (арк.77 звор.).

Мати позивачки ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 (арк.27).

Згідно з свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2 , виданим (повторно) 20.05.1998р. Відділом реєстрації актів громадського стану Ленінського райвиконкому м.Запоріжжя, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладено шлюб 30.12.1965р., актовий запис №336 (арк.28).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Трудолюбівка, Вільнянського району Запорізької області, її батьками записані: батько ОСОБА_13 , мати ОСОБА_14 (арк.29).

Згідно з інформацією Державного архіву Запорізької області №06-07/П-1231 від 20.10.2022р. в книгах запису актів цивільного стану відділу ЗАЦС при Трудолюбівській сільраді Синельльниківського (з 1935р. Червоноармійського) району Дніпропетровської (з 1939р. Запорізької) області за 1934-1936рр. актовий запис про шлюб ОСОБА_15 та ОСОБА_11 відсутній (арк.30).

Згідно з інформацією Державного архіву Сумської області №Л-5 від 15.10.2022р. у неповністю збережених книгах реєстрації актів громадського про шлюб по с.Чернеча Слобода Буринського району Сумської області за 1934-1937рр. відомостей про шлюб ОСОБА_13 та ОСОБА_16 немає (арк.31).

Згідно з договорами-замовленнями ОСОБА_1 оплатила ритуальні послуги з організації та поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (арк.37-38).

Згідно з квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» від 28.04.2021р. та 31.05.2021р. ОСОБА_1 здійснювала оплату за ТБ та/або Інтернет за адресою: АДРЕСА_2 (арк.32).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона є донькою позивачки. ОСОБА_2 була рідною сестрою її бабусі (матері її матері). Однак у бабусі та її сестри були різні дівочі прізвища через різні прізвища їх матері ОСОБА_18 (її прабабусі) ОСОБА_8 та ОСОБА_19 . Однак документів, які б підтверджували зміну прізвища її прабабусі з ОСОБА_8 на ОСОБА_19 не збереглися і її мати ОСОБА_1 не може оформити спадщину після смерті ОСОБА_2 . Вона з дитинства спілкувалась з ОСОБА_2 як бабусею, їздила до них на дачу, вони разом святкували дні народження, весілля. ОСОБА_20 жила з чоловіком ОСОБА_21 , власних дітей у них не було. Коли вони захворіли, її мати взяла на себе догляд за ними, потім організовувала поховання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки і також племінницею ОСОБА_23 , до шлюбу ОСОБА_19 , ОСОБА_24 , яка була сестрою їх з позивачкою матері ОСОБА_25 , до шлюбу ОСОБА_8 , ОСОБА_26 . Однак в свідоцтвах про народження їх матері та тітки прізвище їх матері ОСОБА_27 було записано по різному: у ОСОБА_28 ОСОБА_8 , у ОСОБА_19 ОСОБА_19 . Виявити документи, які б підтверджували зміну прізвища бабусі з ОСОБА_8 на ОСОБА_19 , виявити не вдалось. Спадщину після смерті тітки ОСОБА_2 приймає її сестра ОСОБА_1 , яка останнім часом перед смертю як тітки, так і її чоловіка здійснювала догляд за ними, допомагала по господарству, купувала ліки та їжу. Тітка з чоловіком жили в квартирі по АДРЕСА_3 , своїх дітей у них не було. Вони усе життя тісно спілкувались з їх родиною, відзначали родинні та інші свята, часто зустрічались, гостювали один у одного, влітку їздили на дачу до ОСОБА_23 , разом відпочивали на морі. Вони були дружньою родиною.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що суд вправі встановити юридичний факт, якщо від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, заявник не має іншої можливості одержати чи відновити загублений або знищений документ, який посвідчує цей факт.

Цивільним кодексом України встановлено п`ять черг спадкоємців за законом, що охоплюють родичів спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (ст.1261-1265 ЦК України).

Тобто право на спадкування за законом залежить від факту родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_2 , 1940р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і нотаріусом була заведена спадкова справа, інші спадкоємці за законом із заявами про прийняття спадщин не звертались. Однак нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт їх родинних відносин.

Зокрема, згідно з свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб матір`ю позивачки ОСОБА_29 є ОСОБА_30 .

Згідно з свідоцтвами про народження ОСОБА_31 та ОСОБА_32 їх матір`ю записана ОСОБА_33 , тільки у ОСОБА_34 з прізвищем ОСОБА_19 , у ОСОБА_35 з прізвищем ОСОБА_8 , тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_7 були рідними сестрами по матері.

В той же час, документів, які б підтверджували зміну прізвища ОСОБА_18 з ОСОБА_8 на ОСОБА_36 , на цей час немає, відновити їх неможливо, жодної інформації про шлюб ОСОБА_11 з ОСОБА_13 (записаний батьком ОСОБА_37 ) і відповідно зміну її прізвища на ОСОБА_19 в державних архівах немає.

Вказані обставини перешкоджають позивачці в реалізації права на спадщину після смерті тітки ОСОБА_2 . Усунути ці перешкоди в позасудовому порядку можливості немає, тому звернення позивачки до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем є законним та ефективним способом захисту оспорюваних та невизнаних прав.

В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_2 , а саме те, що вони є рідними племінницею та тіткою.

Цей факт підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених судом доказів свідоцтвом про народження позивачки ОСОБА_1 , в якому її матір`ю зазначена ОСОБА_7 , свідоцтвом про шлюб позивачки, згідно з яким вона змінила прізвище з ОСОБА_25 на ОСОБА_38 , свідоцтвом про шлюб батьків позивачки, відповідно до якого ОСОБА_28 змінила прізвище на ОСОБА_25 , свідоцтвом про народження ОСОБА_9 , в якому її матір`ю зазначена ОСОБА_11 , свідоцтвом про народження ОСОБА_12 , в якому її матір`ю зазначена ОСОБА_14 , свідоцтвом про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , згідно з яким остання змінила прізвище на ОСОБА_23 , договорами на поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , замовником за якими є позивачка ОСОБА_1 , квитанціями на оплату позивачкою за інтернет послуги за місцем знаходження спадкової квартири, фотознімками з родинних свят, а також поясненнями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_22 .

Вказані докази суд вважає належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_2 . Обставин, які б ставили під сумнів достовірність вказаних доказів, судом не встановлено.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з того, що в силу положень ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

За змістом п.4.16 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, в т.ч. з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна за спадкодавцем, що має бути підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В цій справі судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_2 складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її чоловіку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 17.02.1997р. Хортицькою районною адміністрацією.

Після смерті ОСОБА_3 право на спадщину у вигляді частки цієї квартири набула ОСОБА_2 відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті чоловіка ОСОБА_3 12.03.2021 проживала з ним разом. В той же час вона не встигла оформити своє право на спадщину, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказану квартиру на підставі зазначеного Свідоцтва було зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 18.03.1997, що відповідало діючому на той час законодавству. Відповідні докази містяться в матеріалах спадкової справи. Відсутність відомостей про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є перешкодою для оформлення спадщини, оскільки державна реєстрація в зазначеному реєстрі здійснюється з 01.01.2013р.

Позивачка ОСОБА_1 в установлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_2 . У видачі їй свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем.

В той же час, у позивачки як спадкоємця відсутній і оригінал правоустановчого документа на спадкову квартиру, подання якого нотаріусу є обов`язковим для отримання свідоцтва про право на спадщину, тому вона в будь-якому випадку не може в позасудовому нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно.

Однак, відсутність правовстановлюючого документа про право власності на нерухоме майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину, оскільки вона належить їй з моменту відкриття спадщини.

На підставі вищевикладеного, виходячи з вимог діючого законодавства, завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним захистити порушене право позивачки шляхом визнання за нею права власності на квартиру, яка залишилась після смерті тітки ОСОБА_2 .

Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.15,16,316,321,328,392,1216,1218,1223,1258,1262,1268,1269,1297 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265,280,282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є рідною племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 10.10.2024.

Суддя Н.А. Мурашова