Провадження № 4-с/761/32/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В травня 2023р. скаржниця ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва, з вказаною скаргою, в якій просила суд:

- визнати дії суб`єкта оскарження - Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) щодо відмови зняти арешт з майна скаржниці накладений в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 неправомірними;

- зобов`язати суб`єкт оскарження винести постанову про зняття арешту з майна скаржниці, накладеного в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі постанови від 15 лютого 2011р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Свою скаргу, скаржниця обґрунтовувала тим, що отримавши відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, їй стало відомо, що в рамках виконавчого провадження постановою ВДВС Печерського РУЮ від 15 лютого 2011р. накладено арешт на майно боржника.

10 березня 2023р. скаржниця отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В досудовому порядку, скаржниця зверталася з заявою по вищезазначеному виконавчому провадженню до Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) та отримала відповідь від 02 березня 2023р. за підписом начальника відділу Ірини Ярушевської. У відповіді Відділу зазначено, що у них на виконанні згідно даних АСВП (автоматизованої системи виконавчого провадження) перебувало ВП № НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа 2-3459/10 від 20 жовтня 2010р, який виданий Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» загальної суми заборгованості в розмірі 37409,62 грн.

18 березня 2014р. державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Наразі виконавче провадження знищено на підставі п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом МЮ України 25 грудня 2008р. № 2274/5 за закінченням трирічного строку зберігання. У державного виконавця відсутні підстави для вилучення обтяження, оскільки виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває. До відповіді Відділ долучив витяг із ВП - спецрозділ по ВП НОМЕР_1.

На теперішній час, арешт майна боржника по ВП № НОМЕР_2 триває майже 12 років, стягувач протягом строку зазначеного в Законі України «Про виконавче провадження» повторно не звернувся з виконавчим листом до Відділу, а отже стягувач майнових претензій до боржника немає, тому потреба в збереженні арешту в рамках ВП № НОМЕР_2 відпала. За таких обставин, скаржник вважає, що відмова суб`єкта оскарження у знятті арешту з майна є порушенням прав боржника та порушенням вимогЗакону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2023р. скаргу ОСОБА_1 - повернуто без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023р. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тимченко Ю.О. - задоволено. Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 травня 2023р. - скасовано, направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023р. прийнято до розгляду вказану скаргу.

11 грудня 2023р. на адресу суду надійшло клопотання представника скаржника про долучення доказів, а саме: довідку № 59-3-20/33/102 від 03 листопада 2023р., видану АТ «Укрсиббанк» про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 .

Представник скаржника до судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі.

Інші учасники процесу, в судове засідання не з`явилися, про місце, час та дату судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Їх неявка, в силу положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, не є перешкодою для подальшого розгляду скарги.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження», регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями частин 2 і 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомостей про державну реєстрацію обтяжень від 17 лютого 2023р. на нерухоме майно ОСОБА_1 , 15 лютого 2011р. накладений арешт, підставою обтяження є: постанова про відкриття в/п 509/9 від 15 лютого 2011р., ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві. Об`єкт обтяження: невизначене майно в межах суми 37409,62 грн., реєстраційний номер обтяження: 10834995, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, код 34979022, 01011 м. Київ, вул. Резницька, 11Б.

Згідно із положення частин 2, 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно із п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012р., у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Відповідно до ч. 3-5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Як вбачається з матеріалів справи, представник скаржника звернулася із заявою по виконавчому провадженню до Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) та отримала відповідь від 02 березня 2023р., що згідно даних АСВП (автоматизованої системи виконавчого провадження) встановлено, що у Печерському відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № ВП НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа № 2-3459/10 від 20 жовтня 2010р., виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» загальної суми заборгованості в розмірі 37409,62 грн. 18 березня 2014р. державним виконавцем, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції яка діяла на той час) прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Надати додаткову інформацію в рамках виконавчого провадження не вбачається за можливе, оскільки виконавче провадження знищено на підставі п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом МЮ України 25 грудня 2008р. № 2274/5 за закінченням трирічного строку зберігання. У державного виконавця відсутні підстави для вилучення обтяження, оскільки виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває.

18 березня 2014р. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», відсутність у боржника майна).

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 03 листопада 2023р. до АТ «Укрсиббанк», що була долучена представником скаржника до заяви від 15 січня 2023р., вона звернулася до стягувача стосовно врегулювання питання по заборгованості в розмірі 37409,62 грн. по виконавчому листу 2-3459/10 від 20 жовтня 2010р., виданого Шевченківським районним судом м. Києва. В довідці вих. № 59-3-20/33/102 від 03 листопада 2023р. АТ «Укрсиббанк» вказав, що у клієнта ОСОБА_1 , номер за ДРФО НОМЕР_1 відкриті або закриті рахунки відсутні, станом на сьогодні заборгованість відсутня.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, на сьогодні все майно ОСОБА_1 перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника від 15 лютого 2011р., виданої Державним виконавцем Пишним Артемом Володимировичем у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 виконавчий лист по якому повернуто стягувачу постановою від 18 березня 2014р, що порушує право особи на розпорядження своїм власним майно у визначений законом спосіб.

Аналіз ст. ст. 25, 50, 59 Закону України «Про виконавче провадження», дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Стаття 41 Конституції України, регламентує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Суду не надано будь-яких підтверджень, звернень стягувача до Печерського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявами про відновлення знищеного виконавчого провадження НОМЕР_2

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2020р. у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Суд бере до уваги, що особа є стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження. Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно особи як боржника було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. Факт обтяження власності особи є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання, відсутність майнових претензій з боку стягувача до боржника, про що вказує довідка АТ «Укрсиббанк» вих № 59-320/33/102 від 03 листопада 2023р. свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку суду, є підставою для задоволення скарги.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідками (Постанова ВП ВС від 06 квітня 2021р., справа № 910/10011/19).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін («Горнсбі проти Греції» (Hornsby V. Greece), від 19 березня 1997р., п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною, як в теорії, так і на практиці («Чіжов проти України» п. 40).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи відсутність у суб`єкта оскарження в провадженні виконавчого провадження, а також враховуючи відсутність у скаржниці (боржниці) перед стягувачем зобов`язань, з метою захисту порушеного права скаржниці, суд вважає, що належним способом захисту прав скаржниці буде звільнення з-під арешту майна скаржниці, який було накладено, з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчого документу - виконавчого листа № 2-3459/10 у межах виконавчого провадження 2440954 за яким виконавчий лист було повернуто стягувачу постановою від 18 березня 2014р., оскільки у подальшому застосуванні арешту в межах вказаного виконавчого провадження, матеріали якого знищені відсутня необхідність.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355, 451 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 15, 16, 317, 321, 391 ЦК України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 03 червня 2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту все майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 15 лютого 2011р. про відкриття виконавчого провадження, з накладенням арешту на майно боржника, в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа 2-3459/10 від 20 жовтня 2010р, який виданий Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» загальної суми заборгованості в розмірі 37409,62 грн.

В решті скарги відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: