Провадження № 2/947/4701/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2024 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - суддіЛуняченка В.О.,

при секретарі Макаренко Г.В.,

за участі представника позивача адвоката Грицак К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 ) за участі третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради ( ) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,--

ВСТАНОВИВ:

22.07.24 до Київського районного суду м.Одеси з позовом про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 26.12.2009 Другим Приморським ВДРАЦС Одеського міського управління юстиції, діючи в інтересах ОСОБА_1 , як її представник, звернулася адвокат Грицак Катерина Василівна, в якому також просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 .11.2010 р.н. разом з матір`ю.

Через автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Луняченку В.О.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 16.09.24 відкрито провадження у справі.

Представник позивача просить задовольнити вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами. Також в матеріалах справи міститься заява представника позивача адвоката Грицак К.В. щодо залишення після розірвання шлюбу позивачці прізвища « ОСОБА_4 » та при постановленні рішення суду про розірвання шлюбу просить зазначити, що після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишається проживати з матір`ю.

Відповідач у судовому засідання проти розірвання шлюбу не заперечував. А також не заперечує проти того, що після розірвання шлюбу син залишиться проживати з матір`ю. про що ним надано відповідну заяву.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 26.12.2009 року Другим Приморським Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №667.

Як зазначено в позові, від шлюбу подружжя має спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В позові не зазначено відомостей щодо наявності спору про поділ спільного майна подружжя.

В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Між ними відсутні спільні інтереси, вони не бажають бути разом. Причиною розпаду сім`ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння, любові та поваги.

Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно.

Крім цього судом прийнто до уваги, що сторони дійшли згоди щодо місця проживання спільної дитини після розірвання шлюбу з матір`ю.

Відповідно до ст.56 ч.3 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Стаття 105 ч.3 Сімейного Кодексу України наголошує на те, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Позов про розірвання шлюбу, відповідно до вимог ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Як наголошує положення ст. 24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Вирішуючи заяву позивача щодо залишення проживання дитини після розірвання шлюбу з нею, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, втім позивачем заявлено вимогу про залишення проживання спільного сина разом із нею після розірвання шлюбу, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільної дитини, судом вирішується лише питання про залишення проживання дитини з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі вона проживає, відтак суд дійшов висновку про залишення дитини проживати разом із матір`ю.

За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін.

На підставі ч.3 ст.105, ст.ст.110,112,115, Сімейного кодексу України, керуючись ст.4,12,13,258,259,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_5 (до шлюбу ОСОБА_6 ) ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ), зареєстрований 26 грудня 2009 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №667- розірвати.

Прізвище позивача « ОСОБА_4 » , після розірвання шлюбу залишити без змін.

Після розірвання шлюбу, син- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишається проживати з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя В. О. Луняченко