Справа № 522/4295/24-Е
Провадження № 2/522/3979/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Глущенко Т. О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Яценко Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2017 розірвано.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Указує, що через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України вона з дітьми виїхала до Республіці Польща, де діти навчаються, відвідують платні гуртки, при цьому вона повністю утримує їх та займається й дбає про їхній розвиток, також несе витрати на оренду житла. Натомість відповідач з моменту розірвання між ними шлюбу взагалі не брав участі у фінансовому утриманні дітей, лише інколи, на її прохання, придбавав дітям одяг.

Діти потребують достатнього харчування, належного матеріального забезпечення, тоді як вона сама забезпечити належний рівень не може. При цьому відповідач є здоровою та працездатною особою, хоча і стверджує, що не працює, однак офіційно він не працював і під час перебування їх у шлюбі, однак мав постійний дохід, також має у власності нерухоме майно, а тому повинен нести обов`язки по утриманню дітей. Інших утриманців відповідач не має.

Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 грн та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5 000 грн, а загалом 10 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 20 березня 2024 року і до повноліття дитини.

У відзиві ОСОБА_1 проти виконання свого обов`язку по утриманню дітей не заперечував, погодився на сплату аліментів на них у розмірі по 2 000 грн щомісячно на кожну дитину. Натомість вважав заявлений позивачем розмір аліментів у сумі 10 000 грн щомісячно на обох дітей значно завищеним та таким, що становитиме для нього надмірний тягар.

Указував, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього та ОСОБА_5 народилася донька ОСОБА_6 , а 22.02.2024 між ним та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.

Зазначає, що він не працює, оскільки здійснює догляд за малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із виходом дружини на роботу.

Крім того, в його родині також проживають двоє неповнолітніх дітей його дружини від попередніх шлюбів: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , родина має статус багатодітної сім`ї.

Щодо тверджень позивача про наявність у нього на праві власності нерухомого майна указує, що наприкінці лютого 2024 року він набув право власності на квартиру та дві земельні ділянки в порядку спадкування після смерті його матері.

За життя його матір`ю було укладено договори оренди земельних ділянок, за якими розмір орендної плати на рік складав близько 17 000 грн за кожну, тому він має намір отримувати в майбутньому від оренди земельних ділянок дохід у розмірі близько 34 000 грн на рік.

При цьому вважає, що належність у нього на праві власності нерухомого майна жодним чином не доводить твердження позивача про його можливість сплачувати аліменти на дітей у розмірі 10 000 грн щомісячно, оскільки все нерухоме майно було набуте ним в порядку спадкування та за договором дарування, а не на підставі оплатних правочинів, що не може свідчити про високий рівень його майнового стану.

Зазначає, що має можливість сплачувати аліменти у розмірі по 2 000 грн щомісячно на кожну дитину, а в разі покращення його майнового стану він не відмовляється сплачувати аліменти у підвищеному розмірі.

Також відповідач вважав заявлену позивачем до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн завищеною, неспівмірною зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, а тому вважав, що такий розмір витрат підлягає зменшенню до 1 000 грн.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 зазначає, що рішення про виїзд її та дітей за кордон було прийнято спільно з відповідачем, він допомагав дітям фінансово, однак протягом останнього року про допомогу дітям їй доводиться відповідача просити. У липні 2023 року відповідач надав допомогу у розмірі 10 000 грн з нагоди дня народження синів, у грудні 2023 року - у розмірі 2 000 грн та у березні 2024 року придбав дітям комп`ютер для навчання вартістю 34 000 грн.

Проте на теперішній час вона працює і забезпечує дітей самостійно.

Зазначає, що старший син ОСОБА_9 від народження мав проблеми зі здоров`ям по неврології, також має захворювання очей, у зв`язку з чим він потребує лікування, що є дороговартісним.

Щодо доводів відповідача про те, що на його утриманні перебувають діти його дружини від попередніх шлюбів, у зв`язку з чим він не може сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі, указує, що обов`язок по їх утриманню повинні нести їхні біологічні батьки. Крім того вважає, що житло у селі Фонтанка та у м. Одесі відповідач здає в оренду та отримує прибуток.

Зазначає, що відповідач, перебуваючи з нею у шлюбі, працював у службі таксі без укладення трудового договору та завжди мав стабільний дохід, а тому враховуючи, що у березні 2024 року відповідач придбав дороговартісний комп`ютер вартістю 34 000 грн, на її думку, це є підтвердженням його можливості сплачувати аліменти у розмірі 10 000 грн, а твердження, що відповідач перебуває у відпустці по догляду за донькою ОСОБА_10 вважає таким, що не підтверджене належними доказами.

У судове засідання позивач не з`явилася. Її представник - адвокат Струс Н. Я. подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов просила задовольнити.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечував проти свого обов`язку по утриманню дітей, проте указував, що розмір аліментів, заявлений позивачем, становитиме для нього надмірний тягар, погоджувався на стягнення з нього аліментів на обох дітей у розмірі 4 000 6 000 грн щомісячно. Додатково зазначив, що позивач виїхала з дітьми за кордон та він не має змоги з ними бачитися, хоча позивач приїздила в Україну, проте його не повідомила.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши у судових засіданнях представників сторін та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З 25.07.2015 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2017 розірвано.

Сторони у справі є батьками: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 20.07.2016, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 03.09.2019.

Діти проживають з матір`ю, що не заперечується відповідачем.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання малолітніх дітей.

Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Частиною 3 вказаною статті передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відповідності до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд ураховує такі обставини.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 05.08.2022 Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 22.02.2024 Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 22 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_5 , виданого 22.09.2022 Фонтанською сільською радою Одеського району Одеської області, строк дії до 08.04.2029, сім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мають статус багатодітної родини.

Відповідно до довідки № 898 від 02.08.2024, виданої Управлінням соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лиманському відділі Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації та отримує допомогу при народженні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.07.2024 по 31.07.2025.

При цьому, надаючи вищевказаним обставинам та доказам оцінку в сукупності, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я та зобов`язаний утримувати дітей у розмірі аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення їхнього гармонійного розвитку.

Разом із цим, суд вважає необґрунтованим визначений позивачем розмір аліментів, які остання просить стягнути з відповідача.

Зокрема, позивачем не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів на дітей саме в розмірі 10 000 гривень щомісячно. Крім того, позивачем не надано доказів несення нею щомісячних необхідних витрат на дітей у розмірі 20 000 гривень, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в матеріальному утриманні дітей та розміру аліментів, зазначеного в позовних вимогах. При цьому, суду не надано доказів підтвердження необхідності саме вказаної суми для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дітей.

Крім того, посилання позивача на набуття відповідачем у власність нерухомого майна не свідчить про високий рівень його майнового стану, оскільки майно набуте відповідачем не на підставі оплатних правочинів, а в порядку спадкування та на підставі договору дарування.

Поряд з цим суд ураховує, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження існування обставин, які перешкоджають виконанню ним свого обов`язку по утриманню дітей.

З урахуванням наведеного, надаючи вищевказаним доказам оцінку в сукупності, виходячи із забезпечення якнайкращих інтересів дітей та їхні потреби, враховуючи, що відповідач є працездатним, здоровим, має можливість працювати та отримувати дохід, ураховуючи його твердження про отримання ним на підставі договору оренди доходу, ураховуючи його згоду на сплату аліментів в розмірі 4 000 6 000 грн щомісячно, про що він зазначив у судовому засіданні, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на дітей в розмірі 7 000 гривень щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто по 3 500 грн на кожну дитину.

Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім, справедливим, та таким, що відповідатиме інтересам дітей та не порушить права сторін.

При цьому, посилання відповідача на здійснення ним догляду за малолітньою донькою у зв`язку з виходом його дружини на роботу не свідчить про його неможливість працювати, оскільки питання про те, хто буде здійснювати догляд за дитиною вирішується за взаємною згодою батьків. При цьому, прийняття батьками дитини рішення про здійснення догляду за нею саме батьком, не повинно негативно впливати на права дітей, народжених в іншому шлюбі.

Крім того, суд ураховує, що як слідує із довідки № 898 від 02.08.2024, відповідач перебуває на обліку в Лиманському відділі Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації та отримує допомогу при народженні дитини лише з 01.07.2024, тобто після звернення позивача до суду з даним позовом.

Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на його неможливість сплати аліментів на дітей в заявленому позивачем розмірі у зв`язку з перебуванням на його утриманні двох дітей його дружини від попередніх шлюбів, оскільки обов`язок по їх утриманню покладено на їхніх батьків, які відповідно до ст. 180 СК України зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_11 підлягають задоволенню частково.

За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Крім того, оскільки позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 847,84 грн.

Також позивач просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Згідно з положеннями ч. 1, п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду у справі № 922/2604/20 вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу останньою надано ордер серії ВС № 1268541 від 20.03.2024 та квитанцію № Р24АD7209 на суму 3 900 грн, проте не надано договору про надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт тощо, а відтак недоведено підстав для відшкодування судових витрат на правничу правову допомогу.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 7 000 (сім тисяч) грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 20 березня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

У решті позову - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 847,84 грн.

У відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 11.10.2024.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА