Справа № 139/637/24
Провадження № 2/139/256/24
РІШЕННЯ

іменем України

11 жовтня 2024 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області у складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

14 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 11012-12/2021. Зазначений Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщених на сайті https://www.zecredit.com.ua. Відповідно до умов Кредитного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника.

13 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 13012023, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Інвеструм" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ " за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ " приймає належні ТОВ "ФК "Інвеструм Права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі й щодо ОСОБА_1

22 серпня 2024 року представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" Грибанов Денис В`ячеславович (повноваження а.с. 29) звернувся до суду з відповідним позовом та просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за Кредитним договором № 11012-12/2021 в розмірі 29700 гривень, з яких 12 тисяч заборгованість за основною сумою боргу, 17700 гривень заборгованість за відсотками.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 23 серпня 2024 року судом було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в АДРЕСА_1 (а.с. 35).

Ухвалою від 27 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 38). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви та додатки до позову відповідачу було направлено 27 серпня 2024 року, поштове відправлення адресат отримав особисто 05 вересня 2024 року (а.с. 41). Відзив чи заяви/клопотання відповідач не подала.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України).

За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до часткового задоволення, враховуючи таке:

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Судом встановлено:

14 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 11012-12/2021 (а.с. 5-6). Відповідно до умов цього Договору ТОВ «ФК «Інвеструм» надав ОСОБА_1 фінансовий кредит в розмірі 12000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором (п. 1.1.); кредит надається строком на 30 днів до 12.01.2022 року (п. 1.2.); кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної Клієнтом (п. 1.6.); невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства - https://www.zecredit.com.ua (п. 1.7.). Відповідно до п.4 інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача реальна річна процента ставка, відсотків річних становить 5404,35 % (зворот а.с. 8).

Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника ОСОБА_1 відтвореним шляхом використання нею одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 НОМЕР_1 , про що свідчить п. 7 Кредитного договору, який містить, в тому числі, прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_1 , її РНОКПП, адресу місця проживання, реквізити паспорта, номер мобільного телефону.

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

У п.п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо виконання ОСОБА_1 зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту № 11012-12/2021 від 14 грудня 2021 року, суд враховує таке:

Як зазначено вище та слідує з умов цього Договору (а.с. 5-6), предметом договору є кредит в розмірі 12 тисяч гривень, кредит надається строком на 30 днів до 12 січня 2022 року. Відповідно до Графіку платежів, який є невід`ємною частиною до Договору фінансового кредиту № 11012-12/2021 (зворот а.с. 7), ОСОБА_1 12 січня 2022 року мала повернути 16500 гривень, з яких 12000 гривень сума кредиту, а 4500 гривень проценти за користування кредитом.

14 січня 2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду № 3 до Договору про надання фінансового кредиту № 11012-12/2021 (а.с. 9), якою погодили виконання зобов`язання боржником до 20 січня 2022 року в розмірі 17100 гривень, з яких 12000 гривень сума кредиту, а 5100 гривень проценти за користування кредитом. 25 січня 2022 року сторони уклали ще одну Додаткову угоду № 3 до Договору про надання фінансового кредиту № 11012-12/2021 (а.с. 10), якою погодили виконання зобов`язання боржником до 31 січня 2022 року в розмірі 18300 гривень, з яких 12000 гривень сума кредиту і 6300 гривень проценти за користування кредитом.

Як слідує із витягу з Реєстру боржників (а.с. 15), ОСОБА_1 не виконала свого зобов`язання з повернення кредиту та процентів за користування кредитом.

Відповідач відзиву на позов чи будь-яких пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, який є предметом цього позову, суду не подала.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

13 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів " укладено договір факторингу № 13012023 (а.с. 11-13), у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Інвеструм" передає ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту

Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід?ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора Прав Вимоги заборгованості та є невід?ємною частиною цього договору.

13 січня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписали акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 13012023 (а.с. 14). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року (а.с. 15) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги, в тому числі і за Кредитним договором № 11012-12/2021 від 14 грудня 2021 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , в сумі 29700 гривень, з яких: 12000 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 17700 гривень - сума заборгованості за відсотками.

Отже, враховуючи наведені вище норми цивільного законодавства та умови Договору факторингу, на теперішній час ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є кредитором у зобов`язанні за Договором про надання фінансового кредиту № 11012-12/2021 від 14 грудня 2021 року і саме йому належить право вимоги за цим договором до ОСОБА_1 .

Щодо наявності підстав для задоволення заявленого розміру вимог, суд враховує таке:

Поданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором із ТОВ «ФК «Інвеструм» (а.с. 16) не містять інформації про процентну ставку, яка застосована, про підстави нарахування процентів поза межами строку кредитування, про підстави припинення нарахування процентів за наявності вказівки про прострочення кредиту і т.п. Не містить підстав таких обґрунтувань і позовна заява.

Із цього розрахунку слідує, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися боржнику і поза межами строку кредитування.

Обґрунтовуючи такі вимоги, позивач посилається на те, що у підпункті 2.3. п. 2 кредитного договору, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 , яким було встановлено, що «у разі, якщо клієнт не сплатив кредит у строк, передбачений в п. 1.2. цього Договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому Клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору».

Розрахунок заборгованості (а.с. 16) вчинено позивачем (фактором) за період з 13.01.2023 до 31.05.2024, з якого можна лише зробити висновок, що сам позивач ніяких нарахувань не вчиняв, але категорично не вбачається, за який період і за якою відсотковою ставкою було нараховано, зокрема, проценти за користування позикою станом на 13 січня 2023 року.

В той же час, Велика Палата Верховного Суду у п. 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Зокрема, суд виснував: «Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України».

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (п. 81).

У пунктах 84-87 цієї постанови ВП ВС констатовано: зі спливом строку кредитування позичальник не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 84); очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними (п. 85); невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 86); надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця (п. 87).

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (п. 91 згаданої вищи постанови ВП ВС).

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від таких висновків.

Щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування на підставі умов договору, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 у п. 114 зауважила: «сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх». Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин (п. 120).

З врахуванням наведених норм цивільного законодавства та судової практики суд прийшов до висновку, що у пункті 2.3. договору про надання фінансового кредиту № 11012-12/2021 від 14.12.2021 сторонами було передбачено тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). За таких обставин, суд вважає, що слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже, оскільки строк кредитування за Договором про надання фінансового кредиту № 11012-12/21 від 14.12.2021 (з урахуванням Додаткових угод № 3 від 14 та від 25 січня 2022 року) закінчився 31 січня 2022 року, то доведеним є розмір заборгованості ОСОБА_1 за цим Договором в розмірі 18300 гривень, з яких 12000 гривень сума заборгованості за тілом кредиту і 6300 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом.

Така позиція суду ґрунтується на висновках ВП ВС, зроблених у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 про те, що якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру (п. 100).

Одним із загальних принципів цивільного процесу є змагальність сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Позивач заявив до суду позовну вимогу з ціною позову 29700 гривень, сплативши 3028 гривень судового збору (а.с. 4). Суд у цьому судовому рішенні прийшов до висновку про задоволення позову в розмірі 18300 гривень, що складає 61,61% від заявленої вимоги. Тому і компенсація судових витрат, зокрема, у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору (а.с. 4) підлягає у розмірі 61,61% або 2034 гривні.

Про наявність інших судових витрат суду доказів не надано.

Керуючись: ст.ст. 42 і 61 Конституції України, Договором про надання фінансового кредиту № 11012-12/2021 від 14 грудня 2021 року, договором факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року, ст.ст. 6, 11, 509, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 536, 610-612, 626-629, 638, 639, 641, 644, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, код ЄДРПОУ 35625014, реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк»

заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 11012-12/2021 від 14 грудня 2021 року між ТОВ "ФК "Інвеструм" та ОСОБА_1 на загальну суму 18300 гривень , а також судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 2034 гривень, а всього 20334 (двадцять тисяч триста тридцять чотири) гривні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: __________