Справа № 335/6548/24
"11" жовтня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У червні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 16 вересня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з відповідачем Договір про надання споживчого кредиту №4783008.
Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 500 грн зі строком користування коштами протягом 15 днів до 01 жовтня 2021 року (з правом продовження цього строку), який зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,95 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом строку кредитування (у разі повної сплати позичальником заборгованості в межах строку кредитування або протягом трьох днів, що слідують за днем його закінчення), а в інших випадках проценти підлягають до нарахування за ставкою 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.
У разі неповернення кредиту у встановлений строк або у строк пролонгації договору за ініціативою позичальника та, у зв`язку з цим, автопролонгації договору, проценти продовжують нараховуватися протягом усього періоду пролонгації за кожен день користування коштами, але не більше 90 календарних днів поспіль.
21 червня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» Договір факторингу №21-06/2022, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №4783008 від 16 вересня 2021 року.
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 25 457,50 грн, у тому числі:
- заборгованість за кредитом 8 500 грн;
- заборгованість за процентами 16 957,50 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі.
Крім цього, оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання, а тому ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просило стягнути з нього на свою користь 3 % річних за період прострочення виконання зобов`язання (з 15 січня 2022 року до 20 травня 2024 року) у розмірі 1 789,02 грн, інфляційні втрати (за лютий 2022 року квітень 2024 року (включно)) у розмірі 7 229,93 грн, а також судові витрати.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Алєксєєнко А.Б. від 18 червня 2024 року справу передано на розгляд за підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.
В судове засідання представниця позивача ОСОБА_2 не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 16 вересня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з відповідачем Договір про надання споживчого кредиту №4783008.
Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 500 грн зі строком користування коштами протягом 15 днів до 01 жовтня 2021 року (з правом продовження цього строку), який зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,95 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом строку кредитування (у разі повної сплати позичальником заборгованості в межах строку кредитування або протягом трьох днів, що слідують за днем його закінчення), а в інших випадках проценти підлягають до нарахування за ставкою 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.
У разі неповернення кредиту у встановлений строк або у строк пролонгації договору за ініціативою позичальника та, у зв`язку з цим, автопролонгації договору, проценти продовжують нараховуватися протягом усього періоду пролонгації за кожен день користування коштами, але не більше 90 календарних днів поспіль.
21 червня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» Договір факторингу №21-06/2022, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з Кредитного договору №4783008 від 16 вересня 2021 року.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, ОСОБА_1 набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з ТОВ «Авентус Україна».
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).
За встановленого, з укладенням 21 червня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» Договору факторингу №21-06/2022, права та обов`язки первісного кредитора за зобов`язаннями, що виникли з Кредитного договору №4783008 від 16 вересня 2021 року, перейшли до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».
Суд встановив, що ТОВ «Авентус Україна» перерахувало кредитні кошти у розмірі 8 500 грн на зазначену у п. 2.1 кредитного договору банківську картку позичальника, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фей Фор Пей» від 22 червня 2022 року №5861-ВП (а.с. 46-53).
Також з матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав (докази протилежного в матеріалах справи відсутні), у зв`язку з чим станом на 21 червня 2022 року виникла заборгованість у загальному розмірі 25 457,50 грн, у тому числі:
- заборгованість за кредитом 8 500 грн;
- заборгованість за процентами 16 957,50 грн.
Вказана заборгованість нарахована у повній відповідності до умов кредитного договору.
Зокрема, заборгованість за кредитом не була погашена позичальником в цілому.
В той же час нарахування процентів здійснено:
- за період з 16 вересня 2021 року до 01 жовтня 2021 року за процентною ставкою 0,95 % за день користування коштами, що відповідає п.п. 1.4, 1.5.2 кредитного договору;
- за період з 01 жовтня 2021 року до 14 січня 2022 року за процентною ставкою 1,90 % за день користування коштами, що відповідає п.п. 1.4, 1.5.1, 4.1, 4.2, 4.3 кредитного договору, згідно яких, у разі пролонгації строку кредитування за ініціативою позичальника на 15-денний строк (обов`язковою умовою для цього є сплата позичальником нарахованих процентів) або неповернення позичальником кредиту протягом встановленого строку кредитування (з урахуванням пролонгації за ініціативою позичальника), внаслідок чого строк кредитування щоразу продовжується на один календарний день, але не більше, як на 90 календарних днів поспіль, проценти за користування кредитом протягом такого періоду нараховуються за ставкою 1,90 % за кожен день користування кредитом. При цьому, з картки обліку договору (розрахунку заборгованості) вбачається, що 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 шляхом сплати нарахованих процентів ініціював пролонгацію кредитного договору на 15 днів, а після закінчення вказаного строку кредитодавець, з урахуванням умов договору про автопролонгацію строку кредитування, продовжував нарахування процентів протягом наступних 90 календарних днів.
За встановлених обставин, вказана заборгованість на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у повному обсязі.
Що стосується вимог позивача про застосування наслідків прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання, то в цій частині суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, нараховані позивачем 3 % річних за прострочення виконання відповідачем кредитних зобов`язань та інфляційні втрати за період прострочення не підлягають стягненню з 24 лютого 2022 року, тобто після введення в Україні воєнного стану.
Таким чином, до стягнення підлягають:
- 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 83,70 грн (25 457,50 грн (розмір боргу за кредитним договором) х 3 % річних/100 / 365 (днів у році) х 40 (днів прострочення));
- інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання (в межах вимог) за період з 01 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 407,32 грн (25 457,50 грн (розмір боргу за кредитним договором) х 101,6 % річних (індекс інфляції)/100 25 457,50 (розмір боргу)).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню 1 823,10 грн судового збору.
Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного.
Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору про надання правової допомоги від 07 липня 2022 року №07/07-2022, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В., з додатками, що містять перелік, опис та узгоджену сторонами вартість виконаних (та в подальшому оплачених) робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості вартістю в 1 000 грн за 1 год. роботи, витрачено 3 год, вартість послуги з урахуванням потраченого часу становить 3 000 грн; складання позовної заяви, вартістю в 1 000 грн за 1 год. роботи, витрачено 6 год, вартість послуги з урахуванням потраченого часу становить 6 000 грн; подання до суду позовної заяви вартістю в 1 000 грн за 1 год. роботи, витрачено 1 год, вартість послуги з урахуванням потраченого часу становить 1 000 грн.
Проте, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.
Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.
Водночас є сумнівними з точки зору розумності адвокатські послуги щодо складання позовної заяви у стандартній справі незначної складності за ставкою, що значно перевищує середній розмір аналогічних послуг.
Отже, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданих послуг, складності справи, не повинні перевищувати (з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг) 6 000 грн, а тому (з урахуванням розміру задоволених вимог) дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 4 515,60 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв