Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1919/24 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 296/1919/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 30 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ ФК «Фінтраст Україна», Товариство, Позивач) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість в розмірі 32 800,00 грн, судовий збір у сумі 2422,4 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Позов мотивувався тим, що між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 31 серпня 2021 року було укладено електронний Договір № 4702759 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір), за умовами якого сума кредиту становить 10 000,00 грн, строк кредиту - 30 днів, дата його повернення 30 вересня 2021 року.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 10 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 . Натомість у встановлений кредитним договором строк відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконав.

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем було укладено Договір Факторингу № 18.04/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором щодо боржника ОСОБА_1 .

Таким чином, заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем станом на 22 лютого 2024 року складає 10 000,00 грн тіло кредиту, 22 800,00 грн нараховані проценти, а всього 32 800,00 грн.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 30 травня 2024 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ ФК «Фінтраст Україна» заборгованості в розмірі 32 800,00 грн судовий збір в розмірі 2422,4 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, відповідач просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відступлення прав вимоги за кредитним договором, а надані позивачем докази жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги в кредитора.

Також, реєстри права вимоги, не є документами, які підтверджують факти передачі кредитних коштів, і не можуть бути доказами в справі на підтвердження доводів позивача про існування будь-яких кредитних зобов`язань перед ним.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього. Також не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними.

Вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

У поданому відзиві представник позивача апеляційну скаргу не визнала, просить відмовити в її задоволення, а рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим залишити без змін. Також просить стягнути із відповідача на користь позивача 8000 грн витрат на правничу допомогу під час апеляційного провадження.

02 серпня 2024 року апеляційним судом було задоволено клопотання представника позивача і призначено розгляд справи в режимі відеоконференції з її участю поза межами приміщення суду із використанням власних засобів зв`язку (а.с. 214).

08 жовтня 2024 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвокат Крюкова М.В. у режимі відеоконференції на зв`язок не вийшла.

Відповідно до частини 5 статті 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо, несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника.

Таким чином, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що надані позивачем докази, є належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.

Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 31 серпня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 4702759 про надання споживчого кредиту (а.с.13-17).

За приписами частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно положень статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно частини 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Встановлено, що для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «М628974» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

У подальшому відповідачем вносились кошти на погашення заборгованості, що свідчить про погодження та продовження ним умов кредитування.

Відповідно до пунктів 1.3., 1.4 договору сума кредиту складала 10 000,00 грн, його строк 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3 договору ( пункт 1.5 Договору).

Згідно підпункту 2.1. пункту 2 Кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. А за умовами підпункту 2.4. пункту 2 Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно пункту 2.1 Договору.

Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт" (пункт 3.1. Договору).

У підпункті 3.3 договору зазначено, що розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5.1 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку.

У той же час, згідно пункту 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в пункті 1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пунктами 4.2. (п. п. 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в пункті 4.3 (п. п. 4.3.1.- 4.3.4.) договору.

Відповідно до положень пунктів 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до підпунктів 4.2.2-4.2.4 договору. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п. п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Вказаний у цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3 договору - письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

Згідно змісту пункту 6.3 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у наступній черговості: спочатку погашаються прострочені зобов`язання по процентам, а після цього - прострочені зобов`язання по кредиту.

TOB «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 10000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 відповідно до довідки ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування коштів (а.с.47).

Копією картки обліку договору підтверджується, що відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом.

Зокрема, 08 жовтня 2021 року на суму 7220,00 грн. У той же час, за період з 31 серпня 2021 року по 05 лютого 2022 року ОСОБА_1 має заборгованість по кредиту у розмірі 32 800,00 грн (а.с.13-38).

Таким чином, у зв`язку з цим відповідно до пунктів 1.4, 1.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно пункту 4.3.1 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п. п. 4.2.2-4.2.4 договору.

Судом встановлено, що відповідач своїх зобов`язань у визначений договором строк щодо повернення кредиту не виконав, періодично здійснював часткове погашення кредиту. Сплачені ним кошти відповідно до пункту 6.3 договору були спрямовані в першу чергу на погашення прострочених процентів, а строк дії договору на підставі його положень було продовжено.

Отже, внаслідок продовження дії договору у кредитора були наявні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом. Згідно проведеного позивачем розрахунку заборгованості по кредиту було враховано часткове погашення процентів та сума заборгованості визначена з їх урахуванням.

Відповідно до картки обліку договору проценти за користування кредитом нараховувалися лише до 05 лютого 2022 року.

Отже, висновки суду у частині стягнення заборгованості є вірними та підлягають залишенню без змін.

Щодо витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає, що місцевий суд, при визначенні розміру цих витрат врахував, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником позивача на надання правничої допомоги. Також місцевим судом враховано категорію та невелику складність даної справи та обґрунтовано зменшено їх розмір до 5 000,00 грн, тому рішення суду в цій частині також підлягає залишенню без змін.

Інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про часткове задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Крім іншого, у поданому відзиві, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 8000 грн витрат на правничу допомогу під час апеляційного провадження.

Згідно із частиною 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Встановлено, що на підставі Договору №07/07-2022 від 07 липня 2022 року (а.с.172-175) адвокат Крюкова М.В. надавала позивачу правничу допомогу під час апеляційного провадження.

Згідно копії Звіту про надання правничої допомоги по договору №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, адвокатом при розгляді справи в суді апеляційної інстанції надані правничі послуги (правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу) на загальну вартість 8000,00 грн (а.с.212).

Вказана сума коштів сплачена позивачем, що підтверджується копією платіжної інструкції №5555 від 24 липня 2024 року (а.с.213).

З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, часом витраченим на їх виконання, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання представника позивача адвоката Крюкової М.В. підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»2000,00 грн понесених витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 30 травня 2024 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 2000,00 грн витрат на правничу допомогу під час апеляційного провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді