ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4622/19 Головуючий суддя І інстанції Шрамко Л. Л.
Провадження № 22-ц/818/451/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року, у цивільній справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 законного представника ОСОБА_7 , 2004 року народження, ОСОБА_1 законного представника ОСОБА_8 , 2013 року народження, Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії, 3-я особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

В С Т А Н О В И В :

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» у липні 2019 року звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив:

- у рахунок погашення заборгованості, яка виникла у позичальника ФОП ОСОБА_1 за Кредитним договором №010- 2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року у сумі 61 338 доларів США 28 центів, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 2-кімнатну квартиру загальною площею - 53,9 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити на рівні не нижчому за ціни на цей вид майна (на підставі зовнішньої незалежної оцінки);

- примусово виселити з житлового приміщення за вказаною адресою, з наданням іншого житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання громадян України ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , громадянку України ОСОБА_8 ;

- позбавити (визнати такими, що втратили право користування) вказаним житловим приміщенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- зобов`язати Харківську міську раду надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , громадянину України ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в користування інше житлове приміщення з фонду житла для тимчасового проживання;

Також просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору 7 684 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ФОП ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №010-2/07/1-995-07, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 30000 доларів США 00 центів строком до 03.08.2017, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 13% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Всупереч вимогам п. 3.7 Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредит, заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору, несплатою періодичних платежів погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами Банк був змушений звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором.

Відповідно до заочного рішення Ленінського райсуду м. Харкова від 08.06.2011 позовні вимоги Банку було задоволено, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами №010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 та №014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 в розмірі 59 151,51 доларів США, що в перерахунку в національну валюту України (за курсом НБУ) складає 466 758 грн. 68 коп. Враховуючи те, що Позичальник не виконував заочне рішення Ленінського райсуду м. Харкова від 08.06.2011 та вимоги Банку щодо врегулювання Кредитної заборгованості, станом на 13.03.2019 заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором складає 61 338 доларів США 28 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 616 849 грн. 64 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 27 506 доларів 33 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 725 054 грн. 56 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом становить 27 506 доларів США 33 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 725 054 грн. 56 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі - 33 831 доларів США 95 центів, що еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 891 795 грн. 08 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками складає 33 733 доларів США 98 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 889 212 грн. 63 коп. Відповідно до рішення Кредитора сума пені не стягується в рамках даного спору, однак продовжує нараховуватись, що не суперечить нормам чинного в Україні законодавства. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 11 вересня 2007 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки №010-2/07/1-995/1-07, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О., зареєстрований в реєстрі за №4113. Так, відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору. За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Предметом іпотеки відповідно до п.1.2 Договору іпотеки є нерухоме майно, а саме 2-кімнатна квартира, загальною площею - 53,9 кв.м., житловою площею 31.0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим Харківською квартири експлуатаційною частиною району та витягом з реєстрації права власності нерухоме майно №15866596, виданим Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до п.3.1.4 Договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцями зобов`язань за цим Договором, у тому числі якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до статті цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переваж перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат пов`язаних з реалізацією Предмета іпотеки. Згідно з п.6.2 Договору іпотеки, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання боргового зобов`язання, який зазначено у кредитному договорі, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

09 жовтня 2008 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 було укладено Додатковий договір №1 щодо змін скорочення визначення Іпотекодавців, виклавши частину другу преамбули договору в іншій редакції. Також, сторони досягли згоди викласти п.1.4 Договору іпотеки в іншій редакції та доповнили п.2.1 Договору іпотеки. Так у зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу Іпотекодавців були направлені вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т.ч. і за рішенням суду (6.4 Договору іпотеки).

Таким чином, право вибору способу задоволення вимог, встановлених умовами укладеного Договору іпотеки належить Іпотекодержателю (Банку).

Відповідно до Довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 20.09.2018 в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки, зареєстровано: ОСОБА_2 , 1955 року народження, ОСОБА_5 , 1973 року народження., ОСОБА_1 , 1975 року народження, ОСОБА_6 , 1996 року народження ОСОБА_7 , 2004 року народження., ОСОБА_8 , 2013 року народження, ОСОБА_3 , 1951 року народження. ОСОБА_6 , 1996 року народження був зареєстрований 08.09.2010 року, ОСОБА_7 , 2004 року народження, - 08.09.2010 року, ОСОБА_8 , 2013 року народження, - 18.09.2013 року та ОСОБА_3 , 1951 року народження, - 16.03.2018 року. Відповідно до Договору іпотеки, укладеного між Іпотекодавцями та АТ «Райффайзен Банк Аваль», передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб може проводитися лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Однак, іпотекодавці не звернулися до Банку щодо надання дозволу про реєстрацію інших осіб у предметі іпотеки. Отже, іпотекодержатель не надав своєї згоди на реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, тому реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно- правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинно відбутися на підставі рішення суду. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і норми ст. 109 ЖК Української РСР. На момент укладання неповнолітні діти майнових прав щодо забезпечувальної Договором іпотеки квартири не мали і тому не вбачається перешкод для виселення їх разом з родичами.

В силу невиконання надісланих Банком вимог відповідачі не звільнили добровільному порядку вищезазначену квартиру, у зв`язку з чим АТ «Райффайзен Банк Аваль» змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року 25 січня 2024 року позовні вимоги задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року у сумі 61 338 доларів США 28 центів (шістдесят одна тисяча триста тридцять вісім доларів США 28 центів) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 2-кімнатну квартиру загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити на рівні не нижчому за ціни на цей вид майна (на підставі зовнішньої незалежної оцінки).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» у відшкодування витрат по оплаті судового збору по 1 280 грн 67 коп. з кожного.

В інший частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення

Не погодившись із зазначеним рішенням представник відповідачки ОСОБА_1 , - адвокат Боднарчук А.М. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення змінити - зазначити менший розмір заборгованості за договором кредиту, у сумі 31 491, 82 доларів США, а не 61 338 доларів 28 центів США, як вирішив суд першої інстанції, що в перерахунку на національну валюту України ( за курсом НБУ відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова № 2- 831/11 від 08.06.2011 року ) складає 248 498, 83 грн., в рахунок стягнення якої за вказаним заочним рішення суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме 2-кімнатну квартиру загальною площею 53,9 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м, шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Ленінського районного суду м. Харкова від року по цивільній справі № 642/4622/19 було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

По-перше: при розгляді справи були порушені права відповідача, передбачені ч. 1 ст. 43 ЦПК України. Суд не обґрунтував своїх висновків про те, що відповідачка, яка у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідних документів на підтвердження належного повідомлення відповідачки матеріали справи не містять. Відповідачка жодних документів про розгляд цієї справи не отримувала і не знала про її розгляд. Суд не пересвідчився у дотриманні законного порядку повідомлення відповідачки про місце, дату та час судового розгляду справи, що є порушенням її прав, а також положень статті 8 ЦПК України, що позбавило її можливості захищати свої права та законні інтереси в судовому засіданні та можливості скористатися правами, що надані їй ч. 1 ст. 43 ЦПК України. Внаслідок цього в суді не було досліджено суттєві факти, які прямо впливають на обсяг позовних вимог. Неповідомлення у встановленому порядку про розгляд справи позбавило відповідачку передбаченого цивільним законодавством права надати суду докази, якими вона заперечує проти позову.

По-друге, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» у 2011 році зверталося вже з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року та за кредитним договором № 014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 року в розмірі 59 151, 51 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України за курсом НБУ складає 466 758, 68 грн. до ОСОБА_1 . Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 року у справі № 2-831/11 позов акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року та за кредитним договором № 014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 року в розмірі 59 151, 51 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України за курсом НБУ складає 466 758, 68 грн., яка складається з:

-заборгованості по Кредитному договору № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року в загальному розмірі 31 491, 82 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України ( за курсом НБУ ) складає 248 498, 85 грн;

-заборгованості по Кредитному договору № 014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 року в загальному розмірі 27 659, 69 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України ( за курсом НБУ ) складає 218 259, 83 грн.

Рішення суду набрало законної сили 20.06.2011 року. 01.09.2011 року виконавчий лист було видано акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль». Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 24.03.2021 року було відкрито виконавче провадження № 64947456 на підставі виконавчого листа № 2-831/11, виданого 01.09.2011 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 466 758, 68 грн.

На виконання Заочного рішення суду № 2-831/11 від 08.06.2011 року, ОСОБА_1 (Виконавче провадження на той час відкрито не було), було здійснено платежі у розмірі:

-16.09.2011 року - 300 доларів США, що еквівалентно у гривнях сумі 2391,99 грн.;

-28.10.2011 року - 300 доларів США, що еквівалентно у гривнях сумі 2393,10 грн.;

-21.12.2011 року - 300 доларів США, що еквівалентно у гривнях сумі 2396,97 грн.;

-23.12.2011 року - 300 доларів США, що еквівалентно у гривнях сумі 2396,79 грн.;

-Окрім того, до моменту винесення рішення по справі № 2-831/11 за поданим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № 010- 2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року та № 014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 року в розмірі 59 151, 51 доларів США, нею було сплачено грошові кошти в розмірі:

-24.01.2011 року - 750 доларів США, що еквівалентно у гривнях сумі 5956,88 грн.;

-04.05.2011 року - 500 доларів США, що еквівалентно у гривнях сумі 3982,65 грн.;

-25.05.2011 року - 500 доларів США, що еквівалентно у гривнях сумі 3991,85 грн.

-На виконання рішення суду №2-831/11 від 08.06.2011 року, ОСОБА_1 , було здійснено платежі у розмірі:

-31 травня 2021 року - 14 000 грн. по кредитному договору № 010-2/07/1- 995-07 від 11.09.2007 року;

-31 травня 2021 року - 14 000 грн. по кредитному договору № 014/07-01- 0787-08 від 09.10.2008 року;

-30 червня 2021 року в сумі 8500 грн. платежів по кредитному договору № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року;

-31 серпня 2021 року - 8500 грн. платежів по кредитному договору № 010- 2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року;

-29 грудня 2021 року - 8500 грн. платежів по кредитному договору № 010- 2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року.

Відповідачкою ОСОБА_1 систематично виконувались дії спрямовані на виконання Заочного рішення № 2-831/11, а також на погашення заборгованості за кредитним договором № 010-2/07/1- 995-07 від 11.09.2007 року та за кредитним договором № 014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 року.

Окрім того, на виконання Заочного рішення суду № 2-831/11 від 08.06.2022 року, мною, ОСОБА_1 , було здійснено платежі у розмірі 25 000 грн. по кредитному договору № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року та 25 000 грн. по кредитному договору № 014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 року у період з 2017 по 2018 рр.

Однак, вказані платежі не буди враховані в розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

По-третє, право кредитодавця в особі. Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи після пред`явлення до позичальника у 2011 році вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Станом на 11.12.2011 розмір нарахованих та несплачених процентів за Кредитним договором № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року складав 31 491, 82 доларів США, то в перерахунку на національну валюту України ( за курсом НБУ ) складає 248 498, 83 грн.

Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позикодавця забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» втратило право нараховувати проценти за Кредитним договором з 11.02.2011 року, тобто з моменту звернення до Ленінського районного суду м. Харкова, натомість за Кредитним договором № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року станом на 13.03.2019 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», після ухвалення 08.06.2011 судом заочного рішення продовжував безпідставно нараховувати проценти на залишок поточної та простроченої заборгованості за кредитом та пеню.

Позивачем не доведено розмір заборгованості, яка має бути стягнена з відповідача. Тому, вважає, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова № 642/4622/19 від 24.01.2020 року необхідно частково скасувати.

Отже право кредитора захищено в межах суми заборгованості, яка стягнута рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 року у справі № 2-831/11 і становить по Кредитному договору № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року 31 491, 82 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України ( за курсом НБУ ) складає 248 498, 83 грн., в межах якої кредитор має право на пред`явлення вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року залучено Акціонерне товариство «Оксі Банк» до участі у справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 законного представника ОСОБА_7 , 2004 року народження, ОСОБА_1 законного представника ОСОБА_8 , 2013 року народження, Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії, 3-я особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від12 червня 2024 року залучено ТОВ «Цикл Фінанс» у якості правонаступника АТ «Оксі Банк» до участі у справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 законного представника ОСОБА_7 , 2004 року народження, ОСОБА_1 законного представника ОСОБА_8 , 2013 року народження, Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії, 3-я особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Цикл Фінанс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що посилання на неврахування судом іншого судового рішення від 08.06.2011 року не відповідає дійсності оскільки воно міститься в матеріалах справи та зазначене в оскарженому заочному рішенні суду від 24.01.2020 року. Саме невиконання відповідачкою вказаного рішення від 08.06.2021 року стало підставою для звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Добровільне погашення частини заборгованості та правомірність нарахування відсотків не є предметом розгляду позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а навпаки свідчить про переривання строків позовної давності.

Вважає, що іпотека є забезпеченням зобов`язання, тому звернення стягнення на іпотеку при невиконанні чи неналежному виконанні боржником зобов`язання є законним правом кредитора.

Відповідач у своїй заяві про перегляд заочного рішення не надає жодних доказів щодо обставин, що мають істотне значення для справи, по суті вибудовуючи усю свою позицію навколо часткової оплати не заборгованості, що ніяким чином не впливає на розгляд справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Оскільки скарга подана на рішення суду лише щодо задоволених позовних вимог, в іншій частині рішення суду набрало законної сили і відповідно до змісту норми ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності повідомлених у належному порядку учасників справи перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду у оскарженій частині не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.

Всупереч вимогам п. 3.7 Кредитного договору Позичальник відповідачка ОСОБА_1 порушила взяті на себе перед Банком договірні зобов`язання, а саме: не здійснювала щомісячно погашення кредиту, заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 у цивільній справі №2-831/11 позовні вимоги Банку було задоволено, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами №010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 та №014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 в розмірі 59 151,51 доларів США, що в перерахунку в національну валюту України (за курсом НБУ) складає 466 758 грн. 68 коп.

Позивач направив на адресу позичальника - відповідачки ОСОБА_1 . Вимогу № 114/5-147150 від 13 березня 2019 року про виконання грошових зобов`язань, погашення заборгованості, розмір якої станом на 13.03.2019 становив: 27 506, 33 доларів США- прострочений кредит, 33 831, 95 дол США- несплачені відсотки, та про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором, в якому запропоновував звільнити передане в іпотеку житлове приміщення.

Позивач направив також на адресу відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 ОСОБА_1 , як законного представнику ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вимоги № 114/5-147152, 147153, 147151, 147154, 147155, 147157, 1471560 від 13 березня 2019 року про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором, в якому запропоновував звільнити передане в іпотеку житлове приміщення за вказаною адресою протягом одного місяця..

Відповідно до Довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 20.09.2018 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки, зареєстровано такі особи: ОСОБА_2 , 1955 року народження, ОСОБА_5 , 1973 року народження, ОСОБА_1 , 1975 року народження, ОСОБА_6 , 1996 року народження, ОСОБА_7 , 2004 року народження, ОСОБА_8 , 2013 року народження, ОСОБА_3 , 1951 року народження, ОСОБА_6 , 1996 року народження - був зареєстрований 08.09.2010 року, ОСОБА_7 , 2004 року народження, - 08.09.2010, ОСОБА_8 , 2013 року народження., - 18.09.2013, та ОСОБА_3 , 1951 року народження, - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Договору іпотеки, укладеного між Іпотекодавцями та АТ «Райффайзен Банк Аваль», передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб може проводитися лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

Іпотекодавці не зверталися до Банку щодо надання дозволу про реєстрацію інших осіб у предметі іпотеки. Отже, іпотекодержатель не надав своєї згоди на реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки.

Згідно з наданим розрахунком, заборгованість позичальника ОСОБА_1 станом на 13.03.2019 перед Банком за Кредитним договором не погашена та складає 61 338 доларів США 28 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 616 849 грн. 64 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 27 506 доларів 33 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 725 054 грн. 56 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом становить 27 506 доларів США 33 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 725 054 грн. 56 коп.; Заборгованість за відсотками у розмірі - 33 831 доларів США 95 центів, що еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 891 795 грн. 08 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками складає 33 733 доларів США 98 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 889 212 грн. 63 коп.

Відповідачі не звільнили в добровільному порядку вищезазначену квартиру.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону «Про іпотеку».

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеним у постановах ВСУ від 18.03.2015 у справі №6-39цс15, від 2.09.2015 у справі №6-1049цс15, від 30.09.2015 у справі №6-1892цс15, від 21.12.2016 у справі №6-1731цс16.

Встановлено, що квартиру, яка є предметом іпотеки, відповідачі придбали не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Так, згідно з п.1.1. кредитного договору кредитні кошти отримані Позичальником для придбання права довгострокової оренди на контейнер (магазин на ТЦ «Барабашово»).

Отже, позовні вимоги в частині звернення на предмет іпотеки у в рахунок погашення заборгованості згідно з наведеним розрахунком є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Тобто, пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Доводи апелянта відповідачки ОСОБА_1 про те що вона не була повідомлена судом про розгляд цієї справи, внаслідок чого не змогла з поважних причин вчасно надати до суду свої заперечення проти позову, докази на їх підтвердження та відповідні клопотання підтверджується матеріалами справи та судом апеляційної інстанції визнаються доведеними, оскільки позовна заява з додатками та неодноразові судові повістки повернулись до суду без вручення відповідачці з відміткою поштової служби «за спливом терміну зберігання», що за змістом норми ст. 128 ЦПК України не вважається належним повідомленням.

Крім того, в матеріалах справи є подана до суду першої інстанції разом із заявою про перегляд заочного рішення заява відповідачки ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не була по суті розглянута судом першої інстанції в ухвалі від 18 жовтня 2023 року про залишення заяви ОСОБА_1 про скасування заочного рішення без задоволення (а.с. 138-140, 191 т. 2).

Тому колегія суддів вважає необхідним з передбачених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України скасувати оскаржене заочне рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позову.

Разом з тим, відповідно до згаданої норми ст. 367 ЦПК України вважає за необхідне вийти поза межі доводів апеляційної скарги для перевірки дотримання судом норм матеріального права щодо позовної давності за заявленими до суду позовними вимогами.

Судом встановлено, що 11 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту, та ФОП ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №010-2/07/1-995-07, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 30000 доларів США 00 центів строком до 03.08.2017, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 13% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Відповідно до умов п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору, шляхом перерахування суми кредиту в безготівковій формі з позичкового рахунку з метою продажу на міжбанківському валютного ринку з подальшим зарахуванням гривневого еквіваленту на поточний рахунок позичальника з можливою видачею готівки через касу Кредитора.

Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з розміру процентної ставки, встановленої цим Договором з дня перерахування коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту фактичного повернення (погашення) кредиту кредитору (в тому числі і за період прострочення погашення кредиту).

Сторони встановили, що нарахування та сплата процентів за користування кредитом по Договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості календарних днів у місяці та році. При цьому, проценти за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту), до дня повного погашення заборгованості за кредитом (день надання кредиту та день погашення заборгованості за кредитом вважається одним днем).

Позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих процентів визначений в Кредитному договорі, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця шляхом перерахування Позичальником коштів платіжних доручень з поточного рахунку (п.3.6 Кредитного договору).

Також, Позичальник відповідно до п.3.7 Кредитного договору зобов`язався здійснювати щомісяця повернення основної заборгованості за кредитом (позичкова заборгованість) та нарахованих процентів за користування кредитом шляхом сплати Кредитору щомісячної рівної суми ануїтетного платежу у строки, визначені графіком погашення кредитної заборгованості, починаючи з першого місяця користування кредитом та до моменту його повного погашення.

Відповідно до п.7.3 Кредитного договору, Кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості Позичальника за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадку невиконання Позичальником розділу 6 та/або п.3.9 Кредитного договору.

Відповідно до п.4.6 Кредитного договору, Позичальник засвідчив, що всі ризики, пов`язані з істотною зміною обставин, з яких Позичальник виходив при укладанні цього Договору, договору застави, Позичальник приймає на себе.

Відповідно до п. 9.1 Кредитний договір набуває чинності з дати його укладання та діє до часу повного погашення Позичальником заборгованості за цим Договором (позичкової заборгованості, процентів за користування кредитом, штрафів та пені, відшкодування витрат та збитків Кредитора).

20 січня 2009 року шляхом укладання Додаткової угоди №1, Сторони дійшли згоди змінити Графік погашення кредитної заборгованості до Кредитного договору №010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007. Також, Сторони домовились, що подальше надання кредитних коштів за кредитним договором №010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007, незважаючи на всі інші умови кредитного договору №010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 в частині обов`язків Кредитора щодо надання кредитних коштів Позичальнику та порядку такого надання призупиняється та може бути поновлене Кредитором на його власний розсуд відповідності до прийнятого уповноваженим органом Кредитора рішення.

06 листопада 2009 року Сторони вирішили викласти в іншій редакції п.2.1 Кредитного договору. Отже, з укладенням Кредитного договору та Додаткових угод до нього Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредити заборгованості.

Проте, всупереч вимогам п. 3.7 Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредит, заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 11 вересня 2007 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки №010-2/07/1-995/1-07, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О., зареєстрований в реєстрі за №4113.

Так, відповідно до умов Договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з умов Кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Кредитного договору.

За таких умов, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах Договору іпотеки. Отже, предметом іпотеки відповідно до п.1.2 Договору іпотеки є нерухоме майно, а саме 2-кімнатна квартира, загальною площею - 53,9 кв.м., житловою площею 31.0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить іпотекодавцям на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим Харківською квартири експлуатаційною частиною району та витягом з реєстрації права власності нерухоме майно №15866596, виданим Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до п.3.1.4 Договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцями зобов`язань за цим Договором, у тому числі якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до статті цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переваж перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат пов`язаних з реалізацією Предмета іпотеки.

Згідно з п.6.2 Договору іпотеки, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання боргового зобов`язання, який зазначено у кредитному договорі, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

09 жовтня 2008 року між Банком (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 було укладено Додатковий договір №1 щодо змін скорочення визначення Іпотекодавців, та була викладена частина друга преамбули договору в іншій редакції.

Також, сторони досягли згоди викласти п.1.4 Договору іпотеки в іншій редакції та доповнили п.2.1 Договору іпотеки. Так у зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу Іпотекодавців були направлені вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т.ч. і за рішенням суду (6.4 Договору іпотеки).

На підставі Розділу 6. Договору іпотеки Договір іпотеки, у відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (Позивача). Право вибору способу задоволення вимог, встановлених умовами укладеного Договору іпотеки належить Іпотекодержателю (Банку).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 у цивільній справі №2-831/11 позовні вимоги Банку було задоволено, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами №010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 та №014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 в розмірі 59 151,51 доларів США, що в перерахунку в національну валюту України (за курсом НБУ) складає 466 758 грн. 68 коп.

Позивач направив на адресу позичальника - відповідачки ОСОБА_1 . Вимогу № 114/5-147150 від 13 березня 2019 року про виконання грошових зобов`язань, погашення заборгованості, розмір якої станом на 13.03.2019 становив: 27 506, 33 доларів США- прострочений кредит, 33 831, 95 дол США- несплачені відсотки, та про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором, в якому запропоновував звільнити передане в іпотеку житлове приміщення за вказаною адресою.

Позивач направив також на адресу відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 ОСОБА_1 , як законного представнику ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вимоги № 114/5-147152, 147153, 147151, 147154, 147155, 147157, 1471560 від 13 березня 2019 року про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором, в якому запропоновував звільнити передане в іпотеку житлове приміщення за вказаною адресою протягом одного місяця..

Відповідно до Довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 20.09.2018 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки, зареєстровано такі особи: ОСОБА_2 , 1955 року народження, ОСОБА_5 , 1973 року народження, ОСОБА_1 , 1975 року народження, ОСОБА_6 , 1996 року народження, ОСОБА_7 , 2004 року народження, ОСОБА_8 , 2013 року народження, ОСОБА_3 , 1951 року народження, ОСОБА_6 , 1996 року народження - був зареєстрований 08.09.2010 року, ОСОБА_7 , 2004 року народження, - 08.09.2010, ОСОБА_8 , 2013 року народження., - 18.09.2013, та ОСОБА_3 , 1951 року народження, - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На обґрунтування своїх доводів про менший розмір заборгованості відповідачка надала до суду першої інстанції копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен банк Аваль» в рахунок погашення процентів по кредиту за договором: 16.09.2011 300 доларів США; 28.10.2011 300 доларів США; 13.02.2012 200 доларів США, 04.05.2011 500 доларів США; 21.12.2011 200 доларів США; 25.05.2011 500 доларів США; 23.12.2011 300 доларів США; 24.01.2011 - 750 доларів США; 31.01.2012 200 доларів США; а також 8500 грн. 29.12.2021, 31.08.2021, 30.06.2021; 31.05.2021 14000 грн. - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 010-2/07/1-995-07 (а.с. 147-148 т. 2).

Всього згідно вказаних документів відповідачка сплатила 3 250 доларів США та 26 900 грн., що залишає непогашеною у значній мірі заборгованість як тіла кредиту, так і процентів, про стягнення яких на суму 59 151,51 доларів США, що в перерахунку в національну валюту України (за курсом НБУ) на той день складало 466 758 грн. 68 коп. - було ухвалено згідно вищевказаного заочного рішення суду від 08.06.2011 у цивільній справі № 2-831/11, яке є чинним та обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.589 ЦК, ч.1 ст.33 закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього закону «Про іпотеку».

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст.590 ЦК й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.3 ст.33 закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону «Про іпотеку».

У ч. ст. 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Однак, у даному випадку у справі відсутні докази про те, що заборгованість відповідачки не завдає збитків іпотекодержателю, а тому його право на отримання присудженої за рішення суду у 2011 році заборгованості за договорами кредиту у даному випадку порушене, і це порушене право забезпечене правом іпотекодавця на звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку», як правильно зазначив суд першої інстанції. Наведені з цього приводу доводи апеляційного суду вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Разом з тим, оскільки відповідачка була позбавлена процесуальної можливості вчасно подати до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності і ця заява не була розглянута судом першої інстанції разом з заявою про перегляд заочного рішення, то відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає її по суті разом з доводами апеляційної скарги.

У заяві до суду першої інстанції про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачка просить відмовити у задоволенні цих вимог, виходячи з наступного.

На спірні правовідносини поширюється загальна трирічна позовна давність, передбачена ст. 257 ЦК України, яка не збільшувалась за домовленості сторін. Заочним рішенням Ленського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 року у справі № 2-831/11 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами №010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 та №014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 в розмірі 59 151,51 доларів США, що в перерахунку в національну валюту України (за курсом НБУ) складає 466 758 грн. 68 коп. Рішення набрало законної сили 20.06.2011.

Використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України шляхом пред`явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого терміну, АТ «Райффайзен Банк Аваль» змінив строк виконання зобов`язання. Цим Банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами. Кредитний договір № 010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 року було укладено з кінцевим терміном повернення 03.08.2017. Як вбачається із матеріалів справи № 642/4622/19, позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду 11.02.2011 року про дострокове повернення кредиту відповідачкою ОСОБА_1 , внаслідок цього у позивача зберігається право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати набрання законної сили заочним рішенням суду від 20.05.2011. Проте з цим позовом Банк звернувся до суду у липні 2019 року, більше ніж через 8 років, поза межами трирічного строку позовної давності, тому у задоволенні позову слід відмовити з цих підстав. При цьому відповідачка покликалась на такі правові висновки, які були висловлені за аналогічних обставин справи у постановах ВС від 03.06.2020 у справі № 2-3258/2008 (провадження № 61-46814св18), від 09.10.2019 у справі № 390/669/17.

У постанові ВС від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено про необхідність розмежування вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням, та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності (тобто до неї застосовується загальна позовна давність три роки). Тому переривання позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим забезпечувальним обов`язком (іпотеку). Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне право.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Зазначений висновок наведено у постанові ВС від 03.06.2020 у справі № № 2-3258/2008 (провадження № 61-46814св18) (а.с. 138-140 т. 2).

Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

У постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16 (провадження 61-547св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що необхідно розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) і вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається впливу» позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність і всі правила щодо початку її перебігу, зупинення, переривання, наслідків спливу тощо. Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 750/10899/19 залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності. Мотивував тим, що банк, звернувшись 25 травня 2015 року до позичальника з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання. Починаючи з 28 червня 2015 року (тридцять другий день після отримання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі), банк мав право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте звернувся до суду з такою вимогою лише у вересні 2019 року, тобто з пропуском позовної давності. Стаття 264 ЦК України пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим зобов`язанням, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчинення позичальником дій, що підтверджують визнання ним боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовну давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, бо вимоги про стягнення боргу та про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними (основною та додатковою); закон не передбачає застосування до додаткової вимоги наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою.

Аналогічний висновок за подібних спірних правовідносин зробили Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 14 вересня 2022 року у справі № 522/13957/18, від 18 жовтня 2022 року у справі № 750/11071/20, від 25 жовтня 2022 року у справі № 686/25261/19, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 лютого 2022 року у справі № 686/15301/15-ц, від 22 лютого 2022 року у справі № 755/5440/18, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 911/1850/18.

Велика Палата Верховного Суду у п. 51 постанови від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц (провадження № 14-208цс21) підтримала висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі № 344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц).

Згідно з п.6.2 Договору іпотеки, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання боргового зобов`язання, який зазначено у кредитному договорі, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

У даній справі заборгованість за вказаними договорами кредиту була достроково стягнута заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.06.2011 у цивільній справі №2-831/11, яким позовні вимоги Банку було задоволено, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами №010-2/07/1-995-07 від 11.09.2007 та №014/07-01-0787-08 від 09.10.2008 в розмірі 59 151,51 доларів США, що в перерахунку в національну валюту України (за курсом НБУ) складає 466 758 грн. 68 коп.

Тому, за відсутності даних про дату досудової вимоги Банку про дострокове повернення кредиту, колегія суддів погоджується з тим, що такою датою слід вважати дату ухвалення згаданого заочного рішення суду першої інстанції, яке є чинним, - 08.06.2011. Згідно наведених правових висновків касаційного суду, з наступного дня почав спливати трирічний строк позовної давності для звернення Банку до суду з вимогами про звеорнення стягнення на предмет іпотеки відповідно до норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку», а тому позовна давність за заявленими у даній справі такими вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки у липні 2019 року спливла за п`ять років до цього - 08.06.2014. Добровільне погашення заборгованості відповідачкою після ухвалення рішення суду про дострокове стягнення заборгованості 08.06.2011 згідно вказаним правовим висновкам касаційного суду не перервали сплив трирічної позовної давності за додатковими вимогами Банку про звернення стягнення не предмет іпотеки.

Направлення на адресу позичальника - відповідачки ОСОБА_1 вимоги № 114/5-147150 від 13 березня 2019 року про виконання грошових зобов`язань, погашення заборгованості, розмір якої станом на 13.03.2019 становив: 27 506, 33 доларів США- прострочений кредит, 33 831, 95 дол США- несплачені відсотки, та про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором, в якому запропоновував звільнити передане в іпотеку житлове приміщення за вказаною адресою, - також не мають правового значення для спливу позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такі вимоги були направлені іпотекодавцю 13.03.2019, тобто вже після спливу цього строку 08.06.2014.

Вищевказане свідчить, що наведені у згаданій заяві аргументи знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, і тому за відсутності поважних причин для поновлення позовної давності, заява відповідачки про застосування її наслідків підлягає задоволенню.

Оскільки відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, - колегія суддів з цих підстав відмовляє у задоволенні позову.

Оскільки суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого порушив норми матеріального та цивільного процесуального права, внаслідок чого ухвалив помилкове рішення, колегія суддів апеляційну скаргу задовольняє, скасовує рішення суду та у оскарженій частині ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, за спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідачка має право на відшкодування за рахунок позивача судових витрат, пов`язаних з апеляційним розглядом справи, - сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 11526,30 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 січня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 законного представника ОСОБА_7 , 2004 року народження, ОСОБА_1 законного представника ОСОБА_8 , 2013 року народження, Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії, 3-я особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради відмовити.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги 11526,30 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 09 жовтня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді - О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук