Справа № 405/142/24
Провадження №2/405/21/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Нетесі С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №405/142/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2) про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Кіровограда з позовом до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в якому (позові) просить:

стягнути з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на свою користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 27 480 грн. 91 коп. та середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в розмірі 54 626 грн. 88 коп., а всього 82 107 грн. 79 коп.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що, з 02.11.2020 року по 23.09.2022 року він перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК», однак при звільненні відповідач не виплатив та не провів з ним повний розрахунок, зокрема, згідно з довідкою про нараховану, але не виплачену заробітну плату, яку він отримав 31.10.2023 року, заборгованість з заробітної плати складає 27 480,91 грн., середньомісячний заробіток становить 9 104,48 грн., на підстав чого середній заробіток за шість місяців складає 54 626,88 грн., З огляду на викладене вище та враховуючи наявність у відповідача заборгованості зі сплати заробітної плати та не проведення такого розрахунку при звільненні, він (позивач) звернувся до суду за захистом порушеного права з позовом про стягнення в судовому порядку з відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 21.02.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки для їх подання.

Представником відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» Плетньовим О.С. (діє на підставі довіреності від 05.07.2023 року № 18/3978) подано відзив на позовну заяву від 15.04.2024 року, зареєстрований судом 19.04.2024 року за вх. № 10251, за змістом якого відповідачем не заперечується факт перебування позивача ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем ДП «СхідГЗК», а так само не заперечується і факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем ОСОБА_1 в розмірі 27 840,91 грн., яка заборгованість виникла у зв`язку із скрутним становищем на підприємстві. При цьому, відповідач погоджується з тим, що факт затримки розрахунку при звільненні позивача має місце, однак вирішуючи спір по суті, відповідач вважає за можливе зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 9 104,92 грн., який (розмір) обраховано без прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання подав заяву, зареєстровану судом 20 травня 2024 року за вх. № 13313 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» Плетньов О.С. (діє на підставі довіреності від 05.07.2023 року № 18/3978) в судове засідання подав заяву, яка зареєстрована в суді 20.05.2024 року за вх. № 13315 про розгляд справи без участі представника та визнання позовних вимог, в якій також просив не брати до уваги поданий відзив на позовну заяву від 15.04.2024 року.

Враховуючи подані сторонами заяви, зваживши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює спірні правовідносини, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, зокрема, записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , що наказом ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» Інгульська шахта № 384 о/с від 26.10.2020 року ОСОБА_1 прийнято в Інгульську шахту ДП «СхідГЗК» на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці енергомеханічного забезпечення по 5-му розряду.

Наказом ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» Інгульська шахта № 240 о/с від 23.09.2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування з 23 вересня 2022 року за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач на обгрунтування позовних вимог зазначив, що в день звільнення, в порушення вимог законодавства про працю, відповідач не провів з ним повний розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі.

При цьому, відповідно до довідки ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» Інгульська шахта за вих. № 154 від 31.10.2023 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 , який працював на Інгульській шахті ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, за період з травня, 2022 року по вересень, 2022 року та компенсація за невикористану відпустку (16 календарних днів) станом на 30.10.2023 року складає 27 480,91 грн.

Згідно з довідкою ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» Інгульська шахта за вих. № 153 від 31.10.2023 про середньоденну та середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 станом на час звільнення 23.08.2022 середньоденна заробітна плата становить 413,84 грн., середньомісячна заробітна плата становить 9 104,48 грн. Розрахунок проведено згідно з постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу.

Стаття 115 Кодексу законів про працю України та стаття 24 Закону України «Про оплату праці» визначають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Судом встановлено, що у період, за який позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі, а саме: за період з травня по вересень 2022 року, останній виконував свої трудові обов`язки, проте заробітну плату не отримував та, відповідно, на підставі ст. 116 КЗпП України, при звільненні позивача не було проведено виплату всіх сум, що належали позивачу від відповідача.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Водночас згідно зі статтею 1 Конвенції Про захист заробітної плати №95 термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Судом встановлено, що письмове повідомлення (довідку) про суми, нараховані йому (позивачу) при звільненні було видано відповідачем 31.10.2023 року, до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивач звернувся 08.01.2024 року, тобто в межах строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням наявних у справі доказів, приймаючи до уваги, що заборгованість по заробітній платі в розмірі 27 480,91 грн., яка визнається та не оспорюється відповідачем ДП «Схід ГЗК», та яка не виплачена позивачу і на час судового розгляду справи, у зв`язку з чим вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь заборгованості з нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з травня по вересень 2022 року в розмірі 27 480 грн. 91 коп., - підлягають задоволенню.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено також позовну вимогу про стягнення з відповідача державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 54 626 грн. 88 коп., з приводу чого суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Судом встановлено, що відповідач, як роботодавець своєчасно не здійснив із працівником (позивачем) розрахунку при звільненні, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення із відповідача відповідно до статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку, але не більше як за шість місяців, при цьому, суд зауважує, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, для розрахунку вихідної допомоги і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана вихідна допомога.

Пунктом 8 зазначеного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Як вбачається з довідки ДП «Схід ГЗК» № 153 від 31.10.2023 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 413,84 грн.

Кількість робочих днів за період з 24.09.2022 року по 23.03.2023 року становить 129 робочих днів (з 24.09.2022 року - 5 робочих днів, жовтень, 2022 року - 21 робочий день; листопада, 2022 року - 22 робочих дні; грудень, 2022 року - 22 робочих дні; січень, 2023 року - 22 робочих дня; лютий, 2023 року - 20 робочих днів та за березень (до 23.03.2023 року), 2023 року - 17 робочих днів), тим самим, розмір середнього заробітку за вказаний період становить 53 385 грн. 36 коп. (129 робочих дня х 413,84 грн.) з урахуванням ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», яким зупинена дія ст. 73 КЗпП України щодо визначення святкових і неробочих днів.

Тим самим, суд погоджується з тим, що факт затримки розрахунку відповідача з позивачем при звільненні мав місце та вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за цей час є обґрунтованими.

При цьому, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення їх точного розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

При вирішенні позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує, що середній заробіток, що становить 53 385 грн. 36 коп., майже у два рази перевищує заборгованість по заробітній платі, яка становить 27 480,91 грн., і, на думку суду не відповідає вимогам справедливості та пропорційності.

З метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, який допустив порушення трудового законодавства та законодавства про оплату праці, суд дійшов висновку, що конкретні обставини справи дають підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 53 385 грн. 36 коп. до 20 000 грн., що, на переконання суду забезпечить дотримання розумного балансу між інтересами державного підприємства та працівника, який звільнився.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, судом відзначається, що відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп., за пред`явлену позивачем вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп., за ставками судового збору на час пред`явлення позивачем позову, враховуючи, що позивач при пред`явленні позову до суду про стягнення заробітної плати відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, при цьому, враховуючи, що за довідкою відповідача ДП «СхідГЗК» № 153 від 31.10.2023 року розмір середньомісячної заробітної плати позивача становить 9 104 грн. 48 коп., відповідно зазначений розмір заробітної плати підлягає до стягнення в порядку негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість з нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 27 480 (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 91 коп.

Стягнути з державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Стягнути з державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», , на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 9 104 грн. 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова