ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 679/296/24

Провадження № 22-ц/4820/1598/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 червня 2024 року (суддя Безкровний І. Г.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що 27.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір про надання споживчого кредиту № 4981170, за умовами якого товариство надало відповідачці кредит у розмірі 11650 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами строком на 30 днів. 24.11.2021 відповідачка здійснила оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 800 грн. Оскільки ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, а також не уклала угоду для пролонгації строку дії вказаного кредитного договору, його було автоматично пролонговано на строк до 90 днів. 17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу № 17.01/23-Ф, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 4981170 від 27.10.2021 до відповідачки. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за договором виникла заборгованість у розмірі 37412 грн, з яких: 11650 грн - заборгованість за кредитом, 25762 грн - заборгованість за процентами.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 червня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4981170 від 27.10.2021 у розмірі 37412 грн та судові витрати в розмірі 12422, 40 грн.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин справи, які суд визнав встановленими. Вважає помилковим висновок суду про автопролонгацію кредитного договору до 90 днів, оскільки вважає, що правильним є тлумачення пункту 4.3.1 кредитного договору таким, що «автопролонгація відбувається при наявності заборгованості на закінчення строку кредиту лише за умови, що попередньо уже відбувалась пролонгація договору». Крім того, зазначає, що нараховані проценти не є співрозмірними сумі кредиту і в порушення принципів розумності та добросовісності, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За умовами кредитного договору орієнтована загальна вартість кредиту 18290,50 грн є значно меншою ніж розмір фактичної вартості кредиту.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 27.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір про надання споживчого кредиту № 4981170, за умовами якого товариство надало відповідачці кредит у розмірі 11650 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами строком на 30 днів у безготівковій формі шляхом перерахування у день укладення договору грошових коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язалася одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором. (а.с. 7-11).

Сторони узгодили, що стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: 1) у межах строку кредиту - якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; 2) у межах нового строку кредиту - якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до п. 4.2 договору; 3) у межах нового строку кредиту - якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4.3 договору (пункт 1.5.1 договору).

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою складає 24079,41% річних, а орієнтовна загальна вартість кредиту - 18290,50 грн (п.п. 1.7, 1.8 договору).

Відповідно до пункту 10.8 договору, підписуючи вказаний договір споживач підтверджує, що перед укладенням кредитного договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст 9 Закону України «Про споживче кредитування»; вказана в ч. 1, ч. 2 ст 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на веб-сайті та затверджені наказом № 53-ОД від 16.01.2020, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

У Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4981170 від 27.10.2021 визначено детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів (а. с. 12).

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Авентус Україна» 27.10.2021 о 14:58 год надало відповідачці кредит в сумі 11650 грн шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 через платіжного провайдера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» на підставі договору про надання послуг з переказу платежів № 087/20-П від 08.07.2020, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 20.01.2023 (а. с. 39).

17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу № 17.01/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги, в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 4981170 в загальному розмірі 37412 грн, про що була повідомлена ОСОБА_1 (а.с. 12 (на звороті), 16 (на звороті), 67-71).

Позичальник зобов`язання за договором належним чином не виконала.

За розрахунком ТОВ «Авентус Україна» заборгованість ОСОБА_1 за договором № 4981170 від 27.10.2021 складає 37412 грн, з яких: 11650 грн - заборгованість за кредитом, 26562 грн - заборгованість за процентами (а.с. 23-34).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд виходив з факту невиконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до закону зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Зі змісту договору про надання споживчого кредиту № 4981170 від 27.10.2021 встановлено, що ОСОБА_1 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором М851425 о 14:57 год 27.10.2024 (а. с. 11 на звороті).

Також аналогічним чином нею підписано паспорт споживчого кредиту (а. с. 15 на звороті).

Перерахування кредитних коштів у сумі 11650 грн позивачем на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , що мало місце 27.10.2021, підтверджено відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 13.05.2024 (а. с. 138).

Кредитний договір містить персональні дані відповідачки, зокрема, номер її картки платника податків, зареєстроване місце проживання, електронну адресу, номер мобільного телефону, а також номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти. Також в кредитному договорі визначено порядок та умови надання кредиту, сплати процентів.

Отже, доведеним є факт укладенняміж позивачем і відповідачкою договору про надання споживчого кредиту № 4981170 від 27 жовтня 2021 року та наявність заборгованості за ним.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для автопролонгації кредитного договору, а також неспівмірного нарахування та стягнення процентів за користування кредитом не заслуговують на увагу з таких підстав.

За змістом частин 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (статті 525-527 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 625, 629 ЦК України).

Укладаючи кредитний договір № 4981170 від 27.10.2021 року сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Сторони погодили суму кредиту в розмірі 11650 грн (пункт 1.3), строк кредиту 30 днів (пункт 1.4), стандартну процентну ставку 1,90% в день (пункт 1.5.1 договору), порядок автопролонгації договору (пункт 4.3 договору).

Сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (пункт 4.3.1 договору).

Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 договору; споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2 договору (пункт 4.3.2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка свої зобов`язання у визначений договором строк щодо повернення кредиту (26.11.2021) не виконала, лише раз здійснила часткове погашення в сумі 800 грн. Сплачені нею кошти відповідно до пункту 6.3 договору були спрямовані в першу чергу на погашення прострочених процентів, а строк дії договору на підставі його положень було продовжено до 90 днів. Останній день нарахування процентів - 24.02.2022.

При цьому, колегія суддів вважає трактування ОСОБА_1 щодо можливості автопролонгації договору при наявності заборгованості на закінчення строку кредиту лише за умови, що попередньо уже відбувалась пролонгація договору помилковим та суб`єктивним.

Твердження відповідачки щодо значного перевищення реальної над орієнтовною загальною вартістю кредиту є необґрунтованими з огляду на те, що пунктом 1.9 кредитного договору передбачено, що обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що договір залишається дійсним протягом погодженого строку та що товариство і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором.

Враховуючи неналежне виконання умов договору позичальником та його автопролонгацію, розмір фактичної загальної вартості кредиту є відповідно значно вищим розміру орієнтовної, передбаченої на момент укладення такого договору.

Посилання в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду колегія суддів до уваги не приймає, оскільки обставини викладені в судових рішеннях не є ідентичними обставинам цієї справи.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для відмови в позові.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта