Єдиний унікальний номер: 944/5338/23
Провадження № 2/448/88/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02.10.2024 м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гіряк С.І.,

за участі секретарів судового засідання Семен І.С., Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

до

відповідача: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 )

вимоги позивача: про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя,

учасники справи:

представника позивача ОСОБА_1 адвокат Цап А.Р.,

представника відповідачки ОСОБА_2 адвокат Піцикевича В.В. (в режимі відеоконференцзв`язку),

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача

1. На розгляд Мостиського районного суду Львівської області, згідно ухвали Яворівського районного суду Львівської області №944/5338/23 від 23.08.2023 передана за підсудністю вказана справа, яка надійшла до суду 12.09.2023 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана для розгляду судді Гіряк С.І.

2. Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Цап А.Р. звернулася з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , в якій просив:

2.1. встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як жінка та чоловік, без реєстрації шлюбу;

2.2.визнати житловий будинок АДРЕСА_3 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

2.3. визнати за ОСОБА_1 право власності на житлового будинку АДРЕСА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна.

3. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач познайомилися у другій половині 2008 року та у них почалися романтичні відносини. Починаючи з січня 2010 року позивач та відповідачка почали проживати разом однією сім`єю, як жінка та чоловік, без реєстрації шлюбу у будинку АДРЕСА_3 , який належав бабусі відповідачки. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільні обов`язки, спільно виховували доньку відповідачки. Крім того, всі свята проводили в колі рідних та друзів, разом оплачували комунальні послуги, спільно придбавали предмети домашнього вжитку, меблі, продукти харчування, тощо.

Вказує, що за час спільного проживання за їх спільних трудових та фінансових затрат, був зроблений капітальні вкладення у будинок АДРЕСА_3 , в ньому повністю змінені всі комунікації, зроблено якісний і дорогий ремонт і оздоблення, оформлено дозвільну документацію, належно облаштовано прибудинкову територію та побудувано прибудинкові споруди, внаслідок чого вартість будиннкуістотно збільшилася і будинок змінився за своїм технічним станом, його загальна площа збільшилася в два рази і на сьогоднішній день становить 88,2 кв.м.

Зазначає, що за час спільно проживання спільних дітей у них немає. В період перебування позивача з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з січня 2010 року ні позивач, ні відповідачка в зареєстрованих шлюбах з іншими особами не перебували.

Вказує, що 13.01.2020 відповідачка, після смерті бабусі, прийняла спадщину та зареєструвала право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 88,2 кв.м., розмір частки 1/1. Додає, що відповідно до технічного опису майна в інформації з державних реєстрів, станом на момент успадкування вказаного будинку він складався з будинку та літньої кухні.

З огляду на приписи ст.74 СК України та ч. 4 ст. 368 ЦК України, вважає, що житловий будинок АДРЕСА_3 є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу в рівних частках та, відповідно, визначенню за позивачем права власності.

4. Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Піцикевич В.В. 28.02.2024 подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. У відзиві вказав, що позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що до спільної сумісної власності не належить майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто: речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть, якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату і пошкодження) речі, що належала особі.

Зазначає, що відповідачка заперечує перебування із позивачем у фактичних шлюбних відносинах з січня 2010 року, що також не підтверджується належними доказами. Інші доводи позивача також не відповідають дійсності. Вказує, що відповідачка - ОСОБА_2 була власником будинку АДРЕСА_4 , що підтверджує свідоцтво про право власності від 04.11.2008 та витяг про реєстрацію права власності від 04.11.2008. Істотного збільшення вартості майна не відбулось.

5. Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Цап А.Р. 15.03.2024 подала відповідь на відзив, в якому вказала, що факт спільного проживання однією сім`єю, як жінки та чоловіка, позивача та відповідачки з січня 2010 року підтверджуються фотокопіями спільного відпочинку та побуту, показами свідків, квитанціями про оплату комунальних послуг, квитанціями про оплату вартості будівельних робіт та матеріалів, а також іншими доказами. Вказує, що за час спільного проживання позивач, за власні кошти, зробив капітальні вкладення у будинок АДРЕСА_3 та побудував прибудинкові споруди, зараз там фактично новий будинок.

Додає, що доводи відповідачки щодо реєстрації права власності на вищевказаний будинок 04.11.2008 не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки згідно інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.07.2023 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на будинок АДРЕСА_3 13.01.2020 року.

Вказує, що більше того, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.11.2008 загальна площа будинку складає 76,6 кв.м.; житлова площа 50,7 кв.м., однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.07.2023 загальна площа спірного будинку складає 88,2 кв.м. Отже, загальна площа будинку АДРЕСА_3 , спільними затратами позивача та відповідачки, істотно збільшилася в розмірі та вартості.

Також, вказує, що у графі вказаного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.07.2023 «Документи, подані для державної реєстрації», серед іншого, вказано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 28.12.2019, серія та номер: ЛВ60, видавник: Департамент державної архітектурної інспекції у Львівській області та технічний паспорт на спірний будинок серія та номер: 1980, від 19.12.2019, видавник ФОП ОСОБА_4 , що також свідчить про збільшення розміру та вартості спірного будинку, що зумовило необхідність у виготовлені вищевказаних документів та внесення змін у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. А відтак, доводи представника відповідачки викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують доводів викладених у позові та не можуть братися судом до уваги.

6. Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Піцикевич В.В. 17.04.2024 через систему «Електронний суд» подав до суду заперечення, в яких вказав що відповідач не погоджується з викладеними позивачем обставинами та їх правовою оцінкою. Вказує, що позивач у позовній заяві зазначає, що перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах з січня 2010 року. Однак, це не підтверджується належними доказами та із цим також не погоджується відповідачка. Інші доводи Позивача також не відповідають дійсності. Додає, що позивачка ОСОБА_2 була власником будинку АДРЕСА_4 з 04.11.2008, істотного збільшення вартості майна не відбулось. Повідомлення про початок проведення будівельних робіт по АДРЕСА_3 , отриманих із Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 17.04.2023. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації по АДРЕСА_3 , отримана із Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 17.04.2023. Крім того, зазначає, що із 2010 по 2023 у житловому будинку за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані і проживають - позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

ІІ. Позиція учасників справи

7. В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, в матеріалах справи наявні повноваження представника, згідно яких його інтереси представляє адвокат Цап А.Р.

8. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цап А.Р. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити повністю. Надала аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві. Доповнила, що фотокопії спільно відпочинку та побуту, а також показання свідків підтверджують факт спільного проживання позивача з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах як чоловік і жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначила, що сторони проживали разом з 2010 року до липня 2023, проте свої відносини не узаконили, позивач мав намір їх узаконити та усиновити дочку відповідачки, але відповідачка постійно відкладала цю подію. Сторони проживали в будинку відповідачки разом з її дочкою, яку позивач сприймав як рідну. За час спільного проживання здійснили добудову до будинку відповідачки, витрати на будівельні роботи здійснював позивач. Вказала, що до матеріалів справи не долучені докази про джерело доходів позивача, оскільки офіційно він не був працевлаштований, проте отримував дохід від здачі в оренду транспортних засобів.

Надала письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи.

9. В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, в матеріалах справи наявні повноваження представника, згідно яких її інтереси представляє адвокат Піцикевич В.В.

10. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Піцикевич В.В. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.Надав пояснення, аналогічні викладеним її змісту. Доповнив, що позовні вимоги позивача про перебування із відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах є безпідставними, не підтверджуються жодними наявними в матеріалах справи доказами. Відповідачка знайома із позивачем особисто, проте відносин як чоловіка і жінки у них не було. Зазначив, що різниця у віці позивача з відповідачкою 16 років, будь-які докази їх спільного проживання, спільного побуту, спільного бюджету відсутні. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про джерело доходів позивача, сама сторона позивача не заперечує, що він офіційно не був працевлаштованим, тому не могло бути спільного бюджету. Крім того, свідок ОСОБА_6 підтвердив, що позивач офіційно не працював. Посилання свідка про те, що з 2010 до 2021 років тільки 3-4 рази відвідував позивача в будинку відповідачки, не свідчать про наявність у них відносин сімейного характеру.

Також безпідставними є вимоги позивача про визнання будинку спільною сумісною власністю, оскільки позивач сам вказує про можливий період перебування із відповідачкою у відносинах з 2010 року, а відповідачка є власником будинку з 2008 року. В даному будинку здійснила реконструкцію за власні кошти, його площа збільшилася на 8 кв. м, що не є істотним збільшенням, збільшення відповідачка оформила офіційно у 2023 році. Будь-яких фінансових витрат на будівельні роботи позивач їй не оплачував.

Зазначив, що позовні вимоги позивач не визнає, вважає такі безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

11. На розгляд Мостиського районного суду Львівської області, згідно ухвали Яворівського районного суду Львівської області №944/5338/23 від 23.08.2023, передана за підсудністю дана справа, яка надійшла до суду 12.09.2023 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана для розгляду судді Гіряк С.І.

12. Ухвалою суду від 18.09.2023 позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

13. Ухвалою суду від 05.10.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

14.Ухвалою суду від 01.05.2024 позивачу поновлений строк для подання клопотання про витребування доказів та витребувано докази згідно клопотання представника позивача.

15.Ухвалою суду від 12.06.2024 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

ІV. Обставини справи, встановлені Судом

16. Із долученого до копії інвентарної справи №105 реєстраційний №22297193 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17907607 від 27.02.2008 вбачається, що на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 27.02.2008 (Т.2 а.с. 74), виданого виконавчим комітетом Твіржанської сільської ради на підставі рішення №62 від 23.08.2007, відповідачка ОСОБА_2 27.02.2008 зареєструвала право власності в цілому на будинок на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_3 . (Т. 2 а.с.73).

17. Із свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 27.02.2008 вбачається, що загальна площа житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 становила 76,6 кв.м., житлова площа 50,7 кв.м., житловий будинок складається з 3-х житлових кімнат, коридору, кухні та веранди та включав прибудинкові будівлі та споруди - літню кухню, вбиральню, стодолу (літ. Г), стодолу (літ. Д), комору, шопу, криницю, ворота 1, огорожу 2, огорожу 3 (Т.2 а.с. 74).

18. Також з даної інвентарної справи, встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Твіржанської сільської ради від 26.09.2008 року за № 49 (Т.2 а.с. 78) відповідачу у зв`язку з втратою оригіналу було видано дублікат свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 04.11.2008 (Т.2. а.с80).

19. Відповідачка ОСОБА_2 04.11.2008 переоформила право власності в цілому на будинок за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (Т. 2 а.с.79).

20. Із свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 04.11.2008 (дублікат) вбачається, що загальна площа житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 становила 76,6 кв.м., житлова площа 50,7 кв.м власник будинку ОСОБА_2 (а.с. Т. 1 а.с. 250), що також підтверджується витягом про право власності на нерухоме майно від 04.11.2008 № 20800177 (Т.1 а.с. 251).

21. Також встановлено, що відповідачка здійснила прибудову - літ. А1 та ганок, літ. А2 площею 14,2 кв.м., що підтверджується відміткою техніка (інженера) В.Шаповал (Т.2 а.с.85) та поверховим планом житлового будинку (Т.2 а.с 86). З акту поточних змін вбачається, що в результаті змін загальна площа будинку збільшилась на 8 м.кв. та становить 84,6 м.кв., житлова площа зменшилась та становить 48,7 м.кв. (Т.2 а.с.94).

22. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав вбачається №340005294 від 21.07.2023 вбачається, що ОСОБА_2 у зв`язку з наявними прибудовами та отриманням декларації про готовність об`єкта до експлуатації зареєструвала право власності в цілому на житловий будинок на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 88,2 м.кв., житловою площею 50,4 м.кв. До доданого житлового будинку належить: Літня кухня, Б; Вбиральня, В; Стайня, Г; Стодола, Д; Комора, Е; Гараж, Є; Криниця, К. (Т.1 а.с. 18).

23. З довідки №298 від 08.04.2024, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області вбачається, що у житловому будинку в АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка (Т.2 а.с.27).

24. На підтвердження проведення ремонтних робіт позивач надав: копію розхідної накладної №РМ-(4)145724 від 20.07.2015 р. та копію розхідної накладної №РМ-(4)150194 від 18.08.2015 р. (Т.1, а.с.159), копію товарного чеку від 25.08.2015 р. (2 шт.). (Т.1, а.с.160), копію товарного чеку від 10.09.2015 р. (Т.1, а.с. 161), копію товарних чеків від 14.09.2015 р. (3 шт.) (Т.1, а.с. 162), копію товарного чеку від 15.09.2015 р. (Т.1, а.с163), копію розхідної накладної №10 345 від 26.09.2015 р. (Т.1, а.с164), копію розхідної накладної №РМ-(4)155286 від 26.09.2015 р. (Т.1, а.с165), копію товарного чеку від 13.10.2015 р., копію товарного чеку від 27.10.2015 р. (Т.1, а.с. 166), копію товарного чеку від 29.10.2015 р. (Т.1, а.с. 167), копію товарного чеку від 04.11.2015 р. (Т.1, а.с. 167), копію товарного чеку від 18.11.2015 р. (Т.1, а.с. 168), копію товарного чеку від 20.11.2015 р. (Т.1, а.с. 168), копію розхідної накладної №РМ-(1)161305 від 14.11.2015 р. (Т.1, а.с. 169), копію товарного чеку від 23.01.2016 р. (Т.1, а.с. 169), копію товарного чеку від 29.02.2016 р. та 23.01.2016 (Т.1, а.с. 170), копію видаткової накладної від 01.03.2016 р. (Т.1, а.с. 171), копію товарного чеку від 11.04.2016 р. (2 шт.). (Т.1, а.с. 162), копію розхідної накладної №РМ-(1)177094 від 05.05.2016 р. (Т.1, а.с. 173), копію розхідної накладної №РМ-(4)196332 від 28.09.2016 р. (Т.1, а.с. 174), копію товарного чеку від 03.10.2016 р. та 06.10.2016 р. (Т.1, а.с. 175),Копія товарного чеку від 07.10.2016 р.та 10.10.2016 р. (Т.1, а.с. 176), копію товарного чеку від 20.10.2016 р. (Т.1, а.с. 177), копію розхідної накладної №РМ-(1)198903 від 20.10.2016 р. (Т.1, а.с. 177), копію розхідної накладної №РМ-(4)199033 від 21.10.2016 р. (Т.1, а.с. 178), копію товарного чеку від 26.10.2016 р. (Т.1, а.с. 179), копію товарного чеку від 28.10.2016 р. (2 шт.). (Т.1, а.с. 180), копію товарного чеку від 31.10.2016 р. (Т.1, а.с. 181), копію товарного чеку від 11.11.2016 р. (2 шт.) (Т.1, а.с. 182), копію накладної та квитанції від 16.11.2016 р. (Т.1, а.с. 183), копію товарного чеку від 24.11.2016 р. та від 28.11.2016 р. (Т.1, а.с. 184), копію видаткової накладної №1382 від 05.12.2016 р. (Т.1, а.с. 185), копія експрес накладної №1411 від 05.12.2016 р. (Т.1, а.с. 186), копію товарного чеку від 06.12.2016 (Т.1, а.с. 187), копію товарного чеку від 14.12.2016 р. (2 шт.) (Т.1, а.с. 188), копію товарного чеку від 23.12.2016 р. (Т.1, а.с. 189), копію товарного чеку від 26.12.2016 р. (2 шт.). (Т.1, а.с. 190), копію товарного чеку від 16.01.2017 р. (4 шт.) (Т.1, а.с. 191-192), копію товарного чеку від 20.01.2017 р. (Т.1, а.с. 193), копію товарного чеку від 26.01.2017 р. (2 шт.). (Т.1, а.с. 193), копію товарного чеку від 27.01.2017 р. (Т.1, а.с. 194), копію товарного чеку від 30.01.2017 р. (Т.1, а.с. 194), копію товарного чеку від 03.02.2017 р. (Т.1, а.с. 195), копію товарного чеку від 08.02.2017 р. (Т.1, а.с. 195), копію товарного чеку від 17.02.2017 р. та 21.02.2017 р. (Т.1, а.с. 196), копію товарного чеку від 23.02.2017 р. та 24.02.2017 (Т.1, а.с. 197), копію накладної РМ-(3)207787 від 23.02.2017 р. (Т.1, а.с. 198), копію розхідної накладної №РМ-(1)208296 від 02.03.2017 р. (Т.1, а.с. 199), копію товарного чеку від 09.03.2017 р. (Т.1, а.с. 199), копії розхідної накладної №РМ-(1)210636 від 23.03.2017 р. та №РМ-(1)211179 від 28.03.2017 р. (Т.1, а.с. 200), №РМ-(1)213923 від 25.04.2017 р. та №РМ-(1)213940 від 25.04.2017 р. (Т.1, а.с. 201), копію товарного чеку від 26.05.2017 р. (Т.1, а.с.203), копію товарного чеку від 14.06.2017 р. (Т.1, а.с. 202), копію розхідної накладної №РМ-( 1)222893 від 11.07.2017 р. та №РМ-(3)222883 від 11.07.2017 р. (Т.1, а.с. 204), копію товарного чеку від 28.07.2017 р. (Т.1, а.с. 205), копію розхідної накладної №РМ-(1)227860 від 15.08.2017 р. (Т.1, а.с. 185), копію товарного чеку від 24.08.2017 р. та 25.08.2017(Т.1, а.с. 206), копію товарного чеку від 08.09.2017 р. (2 шт.). (Т.1, а.с. 207), копію товарного чеку від 15.11.2017 р. (Т.1, а.с. 208), копію розхідної накладної №РМ-(3)238742 від 30.11.2017 р. (Т.1, а.с. 209), копію товарного чеку від 26.12.2017 р. (Т.1, а.с. 209), копію товарного чеку від 16.01.2018 р. (Т.1, а.с. 210), копію розхідної накладної №РМ-( 1)243402 від 13.02.2018 р. (Т.1, а.с. 211), копію розхідної накладної №РМ-(4)242343 від 14.02.2018 р. (Т.1, а.с. 212), копію товарного чеку від 06.03.2018 р. (Т.1, а.с. 113), копію розхідної накладної №РМ-(1)243568 від 13.03.2018 р. (Т.1, а.с. 213).

Позивач, долучаючи до матеріалів вказані докази, зазначає, що саме він здійснював такі витрати, проте у даних доказах відсутні відомості про покупця, у зв`язку з чим неможливо встановити особу. Також неможливо встановити, що замовлені та доставлені позивачем матеріали стосуються саме ремонту й облаштування житлового будинку в АДРЕСА_3 .

Зміст даних доказів не містить інформації щодо предмета доказування, а тому згідно вимог ст. 77 ЦПК України Суд визнає їх неналежними та до уваги не приймає.

25. На підтвердження спільного побуту позивач надав копії квитанцій про оплату комунальних послуг, а саме: копію платіжної інструкції №0.0..1 від 19.06.2023 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 19.06.2023 р., фотокопію з архіву про оплату, фотокопію з архіву про оплату, копію платіжної інструкції №Р24А298728742Д90882 від 23.09.2022 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 27.07.2022 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 29.03.2022 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 27.02.2022 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 09.01.2022 р., копію платіжної інструкції №0.0.1.1 від 13.03.2022 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 05.02.2022 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 31.01.2022 р., копію інформації з платіжної картки про терміновий переказ коштів від 10.07.2021 та 08.07.2021 р., копію інформації з платіжної картки про терміновий переказ коштів від 26.04.2021 та 19.04.2021 р., копію інформації з платіжної картки про терміновий переказ коштів від 18.01.2021 та 17.11.2020 р. та 22.10.2022 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 04.12.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.12.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 04.12.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 04.12.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.11.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.10.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.09.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 04.09.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 03.09.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 11.08.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 10.08.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.08.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 07.08.2021 р. копію платіжної інструкції №0.0..1 від 02.08.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 14.07.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.07.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 02.07.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 01.07.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 19.06.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 11.06.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.06.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 29.05.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 19.05.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 19.05.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.05.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 29.04.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 12.04.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0.208408836.1.1 від 12.04.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 08.04.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.04.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 31.03.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 12.03.2021 р. ,копію платіжної інструкції №0.0..1 від 12.03.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.03.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 13.02.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 13.02.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.02.2021 р., копію платіжної інструкції №0.0..1 від 18.01.2021 р., копію інформації про переказ коштів з платіжної картки від 08.01.2021 р., копію інформації з платіжної картки про терміновий переказ коштів від 29.08.2020 та 19.08.2020 р., копію інформації з платіжної картки про терміновий переказ коштів від 16.08.2020 та 08.08.2020 р. та 30.07.2020 р. (Т.1, а.с.39-174).

Позивач, долучаючи до матеріалів вказані докази, зазначає, що саме він здійснював такі переказ для відповідачки, проте у даних доказах відсутні відомості про отримувача, із їх змісту з чим неможливо встановити особу.

Зміст даних доказів не містить інформації щодо предмета доказування, а тому згідно вимог ст. 77 ЦПК України Суд визнає їх неналежними та до уваги не приймає.

26. Окрім цього, судом досліджено ряд поданих позивачем копій фотокарток будинковолодіння, на яких відсутня дата та час здійснення фотофіксації, а також з яких неможливо ідентифікувати об`єкт, де проводилась фотофіксація, відсутня геолокація, відтак, неможливо встановити місцезнаходження такого (а.с. 20-24). Також досліджено копії фотокарток зі спільного відпочинку та спільної присутності певних людей у певних місцях: на відпочинку, біля громадських місць, на святкуваннях (а.с. 25-38), на яких також відсутня дата та час здійснення фотофіксації.

Зміст даних доказів не містить інформації щодо предмета доказування, а тому згідно вимог ст. 77 ЦПК України Суд визнає їх неналежними та до уваги не приймає.

27. В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , зазначив, що позивач є рідним братом його батька, а він його племінник. Пояснив, що йому відомо, що позивач з 2011 проживав разом з відповідачкою та її дочкою в селі Хоросниця Мостиського району, Львівської області. Такий висновок зробив, оскільки позивач із відповідачкою кілька раз разом приїздили в гості до мами позивача в м.Мостиська. Вказав, що особисто був у позивача за період з 2011 до 2021 року 3-4 рази, бачив, що в будинку відбувався ремонт, здійснювалися будівельні роботи на подвір`ї, також позивач говорив йому, що займається ремонтом. Зазначив, що особисто не бачив, хто оплачував роботу майстрів і не бачив, хто купував будівельні матеріали. Доповнив, що позивач офіційно не був працевлаштованим. Також вказав, що йому невідомо чи позивач з відповідачкою хотіли офіційно зареєструвати свої відносини, а також йому невідомо чи здійснював позич дії щодо набуття батьківства відносно дочки відповідачки.

28. В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначила, що позивач є батьком її чоловіка. Пояснила, що знайома із позивачем з 2007 року, він займався підприємницькою діяльністю, на той час позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, який потім розірвав. Позивач приблизно в 2010 році переїхав до відповідачки в с.Хоросниця, Мостиського району, Львівської області, проживати в її будинку, разом з дочкою відповідачки. Часто приїздили до них в гості разом, у них були гарні відносини. Позивач розказував, що займається ремонтними роботами. Вказала, що також була в них в гостях і бачила проведення ремонтних робіт. Доповнила, що особисто не бачила, що оплачував роботу майстрів та купував будівельні матеріали. Щодо джерела доходів позивача, зазначила, що з його слів він займався бізнесом. Також вказала, що чула розмови про те, що позивач має намір узаконити їхні відносини, їй невідомо чому не уклали шлюб офіційно. Зазначила, що відповідачка виїхала за межі України приблизно в 2020-2021 роках, а на початку 2022 до неї виїхала її дочка.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

V. Застосоване Судом законодавство та висновки суду

А. Загальні засади судочинства

29. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

30. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

31. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

32. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

33. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

34. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

35. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

36. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

37. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

38. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

39. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

40. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

41. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Б. Щодо вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу

42. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

43. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі,а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

44. Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

45. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

46. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

47. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

48. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

49. Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

50. Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

51. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц).

Висновок

52. Вирішуючи заявлену в межах цієї справи позовну вимогу про встановлення факту спільного проживання позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2010 року, оцінюючи надані позивачем докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, вважає недоведеними обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог.

53. Доводи позивача про те, що сторони у спірний період неодноразово спільно відпочивали, святкували події, не є достатніми для визнання факту проживання їх однією сім`єю без реєстрації шлюбу у розумінні статті 74 Сімейного кодексу України без наявності інших ознак сім`ї: ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю (аналогічний висновок є у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15).

54. Крім того, позивачем не надано і судом не встановлено доказів на підтвердження факту постійного спільного проживання із ОСОБА_2 за спільною адресою. Із долучених доказів встановлено, що позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 з 29.08.1989, а відповідачка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

55. Посилання позивача на те, що вони з відповідачкою вели спільне господарство та оплачували комунальні послуги не підтверджується належними доказами, оскільки з більшості доданих позивачем квитанцій про оплату комунальних послуг неможливо встановити, що вони стосуються оплат за комунальні послуги саме даного житлового будинку, оскільки згідно копії паспорта громадянина України позивач з 29.08.1989 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Зміст даних доказів не містить інформації щодо предмета доказування, а тому згідно вимог ст. 77 ЦПК України Суд визнає їх неналежними та до уваги не приймає.

56. Окрім цього посилання позивача на те, що він вклав значні фінансові та трудові ресурси в спірний житловий будинок не підтвержується належними доказами, оскільки в долучених ним на підтвердження ремонтних робіт товарних чеків та накладних відсутні відомості про покупця, у зв`язку з чим неможливо встановити особу. Також неможливо встановити, що замовлені та доставлені позивачем матеріали стосуються саме ремонту й облаштування житлового будинку в АДРЕСА_3 . Зміст даних доказів не містить інформації щодо предмета доказування, а тому згідно вимог ст. 77 ЦПК України Суд визнає їх неналежними та до уваги не приймає.

57. Щодо посилань позивача на істотне збільшення вартості будинкута змін його технічного стану, а також збільшення його загальної площі в два рази, яка на сьогоднішній день становить 88,2 кв.м., суд зазначає наступне. З Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 04.11.2008 вбачається, що станом на дату видачі даного свідоцтва загальна площа житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 становила 76,6 кв.м., житлова площа 50,7 кв.м.

Поряд з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав вбачається №340005294 від 21.07.2023 вбачається, що ОСОБА_2 у зв`язку з наявними прибудовами та отриманням декларації про готовність об`єкта до експлуатації зареєструвала право власності в цілому на житловий будинок на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 88,2 м.кв., житловою площею 50,4 м.кв. Таким чином, площа даного житлового будинку збільшилась лише на 11,6 м.кв., у зв`язку з чим твердження позивача про збільшення загальної площі будинку в два рази не відповідають дійсності.

Також слід зазначити, що Суд позбавлений можливості оцінити зміни у вартості будинку та його технічного стану, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що дозволили б порівняти стан та вартість будинку станом на 04.11.2008 та 21.07.2023 (оцінка щодо вартості майна, висновки експерта щодо технічного стану будинку). Клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи позивач не заявив. Будь-яких доказів на те, що позивач здійснював фінансові витрати на ремонтні роботи чи добудову будинку, до матеріалів справи не долучено. Також не долучено доказів на здійснення сторонами спільних витрат чи ведення спільного бюджету. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про джерело доходів позивача, сама сторона позивача не заперечує, що він офіційно не був працевлаштованим. Крім того, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що позивач офіційно не працював. А посилання свідка про те, що з 2010 до 2021 років бачив позивача із відповідачкою разом і тільки 3-4 рази відвідував позивача в будинку відповідачки, не свідчать про наявність у них відносин сімейного характеру.

Факт спільного проживання позивачки з відповідачем однією сім`єю з 2010 року до липня 2023 року непідтверджений достатніми доказами. Цей факт не можна встановити за відсутності інших доказів лише за показаннями свідків (близький за змістом висновок сформульований у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц і від 6 квітня 2020 року в справі № 738/1452/17).

58. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині встановлення факту його проживання з відповідачкою як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у заявлений період.

В. Щодо вимоги про визнання будинку об`єктом права спільної сумісної власності

59. Позивач також заявив вимогу про визнання житлового будинку АДРЕСА_3 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц).

60. Метою заявленого позивачем позову у даній справі є визнання за ним права власності на житлового будинку АДРЕСА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна, в які він вклав значні фінансові та трудові ресурси за час його спільного проживання з відповідачкою як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

61. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині встановлення факту його проживання з відповідачкою як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у заявлений період, тому не поширюється режим спільної сумісної власності на будь-яке майно сторін спору.

62. Крім того, із свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 04.11.2008 (дублікат) вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_3 (заг. площа 76,6 кв.м.) з 04.11.2008, (а.с. Т. 1 а.с. 250), що також підтверджується витягом про право власності на нерухоме майно від 04.11.2008 № 20800177 (Т.1 а.с. 251).

Наведена обставина свідчить, що відповідачка ОСОБА_2 зареєструвала право власності 04.11.2008 на житловий будинок АДРЕСА_3 , тобто до початку періоду за яким позивач просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

63. Як було зазначено, посилання позивача на те, що він вклав значні фінансові та трудові ресурси в спірний житловий будинок не підтверджені належними доказами, оскільки в долучених ним на підтвердження ремонтних робіт товарних чеків та накладних відсутні відомості про покупця, у зв`язку з чим неможливо встановити особу. Також неможливо встановити, що замовлені та доставлені позивачем матеріали стосуються саме ремонту й облаштування житлового будинку в АДРЕСА_3 .

64. Також не підтверджені посилання позивача на те, що площа нерухомого майна була істотно збільшена, оскільки згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 04.11.2008 вбачається, що станом на дату його видачі загальна площа житлового будинку за становила 76,6 кв.м, а з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав вбачається №340005294 від 21.07.2023 вбачається, що ОСОБА_2 у зв`язку з наявними прибудовами та отриманням декларації про готовність об`єкта до експлуатації зареєструвала право власності в цілому на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 88,2 м.кв.

65. Оскільки, позивач ОСОБА_1 не довів факту проживання з відповідачкою ОСОБА_2 однієї сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2010 року, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині визнання житлового будинку АДРЕСА_3 об`єктом права спільної сумісної власності.

В. Щодо вимоги про визнання права власності на будинок в порядку поділу спільного сумісного майна

66. Вирішуючи дану вимогу, враховую, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині встановлення факту його проживання з чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.А також суд прийшов до висновку, що житловий будинок АДРЕСА_3 не є спільною власністю подружжя.

67. Тому позовна вимога про визнання права власності у позивача на частини даного будинку є похідною. Узв`язку з тим, що суд дійшов висновку про недоведеність основних позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення, тому і похідна вимога до задоволення не підлягає

VI. Висновок Суду

68. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

69. Встановлено, що позивачем не долучені докази, які б дали право визнати доведеними позовні вимоги, відсутня ступінь достовірності наданих стороною позивача доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною.

70. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

71. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства, де позивач звернувся за захистом своїх прав, керуючись нормами матеріального права та ЦПК України. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи, Суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

72. Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

VІІ. Розподіл судових витрат

73. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

74. Враховуючи вимоги ЦПК України і те, що у задоволенні позову позивачам було відмовлено у повному обсязі, понесені стороною судові витрати слід залишити за ними.

З наведених підстав та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263- 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. В задоволені позовних вимогОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя - відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

3. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Повний текст судового рішення складений 10.10.2024

Суддя Світлана ГІРЯК