судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.
справа № 308/3331/17 (провадження № 61-179 св 23)
11 вересня 2024 року
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 (правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) до ОСОБА_5 (правонаступником якого є ОСОБА_1 ) про стягнення подвійної суми завдатку за попереднім договором, постановою від 11 вересня 2024 року касаційну скаргу задовольнив частково. Скасував рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову, яким стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суму безпідставно набутих коштів у розмірі 257 000, 00 грн.
Водночас з рішенням колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не можу погодитися з огляду на таке.
1. Звертаючись із вказаним позовом ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_5 подвійну суму забезпечувального платежу у розмірі 20 000,00 дол. США, що є еквівалентом 514 000,00 грн у зв'язку із невиконанням відповідачем взятого на себе обов`язку з укладення основного договору.
2. Судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи було встановлено, що 20 вересня 2016 року ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності серії НВА № 136620, посвідченої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Е. В. 15 серпня 2016 року, та ОСОБА_2 уклали попередній договір купівлі-продажу житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
3. Пунктом 3.1 цього договору визначено, що в забезпечення умов основного договору ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_5 отримав завдаток у розмірі 257 000,00 грн, що є еквівалентом 10 000,00 дол. США, виходячи з встановленого НБУ офіційного валютного обмінного курсу 1 дол. США = 25,70 грн на дату укладення попереднього договору. Укладення основного договору купівлі-продажу і його нотаріальне посвідчення повинно було відбутися до 15 грудня 2016 року включно.
4. Також пунктом 1.4 вказаного договору визначено, що в разі неукладення основного договору до 15 грудня 2016 року, сторони для виконання своїх зобов`язань зустрічаються 15 грудня 2016 року о 12:00 год в нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О. В. із усіма необхідними для відчуження документами.
5. Сторони домовилися про істотні умови основного договору, а саме: продаж зазначеної квартири буде вчинено за ціною 20 000,00 дол. США, що є еквівалентом 514 000,00 грн, виходячи із встановленого НБУ офіційного валютного обмінного курсу 1 дол. США = 25,70 грн на дату укладення попереднього договору.
6. В забезпечення виконання умов основного договору, покупець передав, а продавець отримав завдаток в розмірі 257 000,00 грн, що є еквівалентом 10 000,00 дол. США.
7. Судами встановлено, що у визначений у пункті 1.4 попереднього договору строк продавець до нотаріуса не з`явився, чим порушив взяті на себе зобов`язання.
8. Враховуючи встановлені обставини справи Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області рішенням від 01 червня 2020 року, яке Закарпатський апеляційний суд постановою від 22 листопада 2022 року залишив без змін, позов задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму забезпечувального платежу (завдатку) за попереднім договором від 20 вересня 2016 року у розмірі 257 000,00 грн, що є еквівалентом 10 000,00 дол. США за курсом НБУ станом на 20 вересня 2016 року. В іншій частині позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.
9. Ухвалюючи рішення за результатом перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд дійшов висновку про те, що попередній договір купівлі-продажу квартири відповідно до частини першої статті 220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений, тобто укладений без додержання вимоги щодо нотаріального посвідчення, а відтак передані на виконання цього нікчемного правочину грошові кошти відповідно до статті 1212 ЦК України є безпідставно набутим майном, що підлягає поверненню на користь спадкоємців позивача ОСОБА_2 - його дружини ОСОБА_3 та малолітньої дочки ОСОБА_4 .
10. Водночас, особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством.
11. Основним актом цивільного законодавства України є ЦК України (частина друга статті 4 ЦК України).
12. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
13. Статтями 202 та 203 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
14. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
15. Частиною першою статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
16. Статтею 207 ЦК України також визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
17. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма (Стаття 208 ЦК України).
18. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом (частина перша статті 209 ЦК України).
19. Частинами першою та другою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
20. Тобто нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом і для якого визнання його недійсності судом не потрібне, а в судовому порядку розглядаються лише вимоги пов`язані з його недійсністю.
21. Так, статтею 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
22. Стаття 639 ЦК України, якою регламентована форма договору, вказує на те, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
23. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).
24. З наведених норм вбачається, що ЦК України, при укладенні попереднього договору, зокрема, купівлі-продажу, зобов`язує лише дотриматися форми його укладення, яка встановлена для основного договору купівлі-продажу, тобто укладення його виключно у письмовій формі, і не встановлює саме обов`язку його нотаріального посвідчення, залишаючи це право на розсуд сторін такого договору.
25. Безсумнівно, нотаріальне посвідчення попереднього договору купівлі-продажу посилює його юридичну значимість та захист інтересів як продавця, так і покупця, мінімізуючи ризики пов`язані із неналежним виконанням сторонами такого договору проте не вимагається законодавством як обов`язкове.
26. Таким чином вважаю, що Верховний Суд дійшов помилкового висновку про нікчемність попереднього договору купівлі-продажу житлової квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 20 вересня 2016 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .
27. Також, вважаю помилковою позицію судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що передані ОСОБА_2 257 000,00 грн, у якості завдатку не є ним, а є авансом, оскільки частиною першою статті 627 ЦК України вказано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
28. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
29. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
30. В цивільному праві свобода договору є одним з основоположних принципів який дає сторонам договору можливість на власний розсуд та за взаємною згодою визначати його умови та порядок виконання, задля задоволення інтересів сторін такого договору, з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
31. Разом із цим цивільне законодавство містить також і способи забезпечення виконання сторонами своїх зобов`язань визначених договором, за допомогою яких сторони мають можливість впливати одна на одну та запобігати настанню негативних наслідків для себе через ухилення або невиконання вимог відповідного договору однією зі сторін.
32. Зокрема, ЦК України у статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
33. Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
35. Так Верховний Суд досліджуючи різницю між завдатком та авансом вказав на те, що ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
36. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.
37. Отже можна дійти висновку про те, що частина друга статті 570 ЦК України зобов`язує сторони договору, у випадку досягнення ними домовленості про сплату завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання, вказувати в такому договорі статус такого забезпечення саме як завдаток, оскільки в іншому випадку сплачена боржником сума буде вважатися авансом.
38. Крім того варто враховувати і те, що стаття 570 ЦК України не розмежовує договори, на забезпечення виконання яких, боржником сплачується кредиторові грошова сума, в рахунок належних з боржника платежів, як завдаток, на попередні і основні, тобто завдаток може сплачуватися і при укладені попереднього договору і при укладені основного, оскільки і той і інший зобов'язують боржника сплатити кредитору узгоджену ними суму коштів.
39. Частиною першою статті 571 ЦК України, якою визначені правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком унормовано, що якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
40. У справі № 308/3331/17 судами було встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що пунктом 3.1 попереднього договору купівлі-продажу житлової квартири від 20 вересня 2016 року сторонами ( ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 ) було досягнуто угоди про передачу ОСОБА_2 . ОСОБА_5 саме завдатку у розмірі 257 000,00 грн, а також договором досягнуто угоди про те, що продаж квартири буде вчинено за ціною 20 000,00 дол. США.
41. Також пунктом 1.4 вказаного договору визначено, що в разі неукладення основного договору до 15 грудня 2016 року, сторони для виконання своїх зобов`язань зустрічаються 15 грудня 2016 року о 12:00 год в нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Парамонова О. В. із усіма необхідними для відчуження документами.
42. У визначений у пункті 1.4 попереднього договору строк продавець до нотаріуса не з`явився, чим порушив взяті на себе зобов`язання.
Враховуючи викладене, вважаю, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_5 подвійної суми забезпечувального платежу у розмірі 20 000,00 дол. США, що є еквівалентом 514 000,00 грн є цілком обґрунтованими та підлягали задоволенню, а суди як першої та апеляційної інстанцій так і Верховний Суд дійшли помилкових висновків в цій справі про часткове задоволення позову, неправильно застосувавши норми права та не встановивши належним чином всіх обставин цієї справи.
Суддя В. В. Пророк
Повний текст окремої думки складений 07 жовтня 2024 року.