ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 638/13343/21

провадження № 22-ц/818/2676/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за послуги з теплопостачання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року, постановлене під головуванням судді Аркатової К.В., -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 78463,06 грн, 3% річних у розмірі 1947,54 грн., інфляційні втрати у розмірі 4518,49 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2016 року по 31 липня 2021 року у розмірі 78463,60 грн., інфляційні втрати у розмірі 4518,49 грн., 3% річних у розмірі 1947,54 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн., по 756,66 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.08.2023 року та відмовити у повному обсязі у задоволенні позову Комунального підприємства «Харківські теплові мережі».

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, не було враховано, що ОСОБА_1 не є членом сім`ї ОСОБА_2 , оскільки ще у 2014 році їх шлюб було розірвано, тому апелянт не має нести солідарну відповідальність за позовом. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не надав жодних доказів того, що підтверджують фактичне надання та отримання цих послуг відповідачами. Крім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази процесуальної дієздатності представника позивача ОСОБА_4 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 , тому, у зв`язку з несплатою послуг теплопостачання та враховуючи відсутність заяви від відповідачів про застосування строку позовної давності, з останніх солідарно на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню заборгованість.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є споживачами послуг з централізованого опалення, які надаються Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі».

З відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу за особовим рахунком № НОМЕР_1 вбачається, що за період з липня 2016 року по липень 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , наявна заборгованість у розмірі 78463,06 грн.

Згідно відомостей нарахувань інфляційних втрат та 3% річних по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.08.2018 року по 31.07.2021 року інфляційні втрати становлять 4518,49 грн., 3% річних 1947,54 грн. (а.с. 6).

Згідно з вимогами ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

У відповідності зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з вимогами ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, посилання апелянта на те, що позивачем не надано доказів фактичного надання послуг та отримання цих послуг відповідачами колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідачі незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості з відповідачів відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Доказів на спростування розміру заборгованості, зазначеної позивачем, матеріали справи не містять.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних є обгрунтованими.

Щодо посилання апелянта про застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 брав активну участь у розгляді зазначеної справи, тобто був обізнаний щодо ходу розгляду справи.

Проте, ОСОБА_1 у суді першої інстанції не було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності у спірних правовідносинах.

За таких обставин, строки позовної давності не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова