Справа № 572/2761/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі : головуючого судді ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі КУДІНІЙ А.Р.

за участю :

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу №572/2761/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 шляхом солідарного стягнення 472 261 грн. завданої матеріальної та 200 000 грн. моральної шкоди, а також понесених судових витрат.

Відповідно до позовної заяви свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 1985 року є власником житлового будинку із надвірними будівлями, розташованими по АДРЕСА_1 . Будинковолодіння було успадковано позивачем після смерті матері ОСОБА_11 , шляхом подання відповідної заяви до Сарненської державної нотаріальної контори.

Оскільки позивач на той момент не проживав у м.Сарни, він дозволив проживати у належному йому житловому будинку та користуватись ним ОСОБА_12 , з дозволу якої в подальшому до будинку вселились ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Єдиною умовою вселення відповідачів до будинку, було проживання та підтримання будинка в належному стані.

Однак, відповідачі шляхом звернення до суду набули право власності на належне позивачеві нерухоме майно за набувальною давністю на підставі заочного рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 березня 2012 року, в подальшому на підставі рішення цього ж суду від 09 січня 2014 року, яке скасовано рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2014 року.

Виселено відповідачів із будинковолодіння по АДРЕСА_1 було лише 16 жовтня 2018 року, на виконання рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2018 року, яким позивачеві було усунуто перешкоди в користуванні належним йому будинковолодінням, про що державним виконавцем складено акт від 16 жовтня 2018 року.

Позивач зазначає, що після виселення відповідачів із спірного будинковолодіння було з`ясовано, що будинок внасліок неправомірних дій відповідачів зазнав певних руйнувань, а саме : комунікації та дах демонтовані, конструкції будівлі мають дефекти та пошкодження, внаслідок чого будинок став непридатним для проживання.

Розмір шкоди, завданої будівлям та спорудам, розташованим на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , визначено Звітом з обстеження з оцінкою технічного стану та експлуатаційної придатності будівель та споруд, виконаного експертом державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІ проектреконструкція» ОСОБА_13 , проведеного в грудні 2019 року, яка становить 472 261 грн.

Відповідно до змісту позовної заяви позивач вказує, що оскільки шкоду належному йому на праві власності будинковолодінню завдано умисними діями відповідачів, вони зобов`язані відшкодувати таку шкоду в повному обсязі.

Крім цього, позивач вказує, що внаслідок протиправних дій відповідачів було пошкоджено належне йому майно, крім цього, внаслідок дій відповідачів є спаплюженою пам`ять батьків позивача, які були відомими у місті людьми, що заподіяло ОСОБА_14 моральну шкоду.

З урахуванням глибини душевних страждань, позивач просить відшкодувати також завдану йому моральну шкоду, яку просить стягнути на його користь з відповідачів, визначивши її розмір у сумі 200 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Романчук І.І., заявлені довірителем позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення відповідно до змісту позовної заяви.

Представник відповідачів адвокат Дрожжин М.В., вимоги позивача не визнала повністю, вважає їх необгрунтованими та не доведеними.

Так, представник відповідачів в обгрутування заперечень пояснила, що позивач жодним чином не довів розмір шкоди, просить не приймати до уваги висновки, надані стороною позивача на доведення розміру шкоди, оскільки вони були проведені в межах інших проваджень, за відсутності відповідачів, які були позбавлені права подавати свої зауваження з цього приводу та ставити експерту запитання.

Крім цього, представник відповідачів просить врахувати, що жодних доказів на доведення заподіяння позивачу моральної шкоди, стороною суду не надано.

Представник відповідачів просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідачами суду подано відзив на позов, відповідно до якого сторона не визнає заявлених позивачем вимог. Відповідачі вказують, що майно громадян Російської Федерації підлягає націоналізації, через що вимоги ОСОБА_7 щодо відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок можливого пошкодження такого майна, є безпідставними, розмір та глибина моральної шкоди є недоведеними, крім цього, зазначають, що позивачем пропущено визначений законодавством трирічний строк позовної давності, перебіг якого розпочався 08 серпня 2018 року (з моменту набрання законної сили рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2018 року).

Відзив відповідачів на заявлений до них позов судом долучено до матеріалів справи.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

Дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку щодо необгрунтованості заявлених позивачем вимог, які до задоволення не підлягають.

Так, правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна.

Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи вказану норму предметом судового розгляду у цивільному судочинстві є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на ті обставини, що йому було завдано матеріальну шкоду, внаслідок пошкодження відповідачами належного йому майна.

Надана суду позивачем ОСОБА_7 копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 9 грудня 2015 року та копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 9 грудня 2015 року за №49402976, доводять, що ОСОБА_7 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_11 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із вказаними вище доказами позивачем успадковано житловий будинок 1925 року побудови, загальною площею 84,1 м2, житловою площею 56,7 м2 (відсоток зносу 59%).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із наданої судом копії рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 березня 2012 року, копії рішення цього ж суду від 9 січня 2014 року, а також із копії рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 7 квітня 2014 року судом встановлено, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з 1994 року проживають у вказаному вище будинковолодінні, в зв`язку із чим порушували питання про визнання за ними права власності на цей будинок за набувальною давністю. Однак, у задоволенні позову було відмовлено в зв`язку із встановленням судом відсутності правових підстав для визнання права власності, оскільки останні вселились у житло як квартиранти.

В подальшому - 11 грудня 2015 року ОСОБА_7 на адресу ОСОБА_15 було надіслано письмову вимогу про звільнення зайнятого ними житлового будинку АДРЕСА_1 , на підтвердження чого стороною суду надано копію відповідної письмової вимоги.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2018 року, яке залишено без змін постановою колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 08 серпня 2018 року, позов ОСОБА_7 було задоволено : усунуто останньому перешкоди у здійсненні прав власника житлового будинку із господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , шляхом виселення із вказаного будинковолодіння ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Як вбачається із досліджених судом матеріалів виконавчого провадження №57107071 вказане вище рішення перебувало на примусовому виконанні Сарненського РВДВС ГТУЮ у Рівненській області та виконано 16 жовтня 2018 року, що підтверджено актом державного виконавця від цього числа.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тими обставинами, що внаслідок дій відповідачів, які проживали у належному ОСОБА_7 будинку, йому було завдано матеріальну шкоду на суму 472 261 грн.

На доведення вказаних обставин позивачем суду надано Звіт з обстеження з оцінкою технічного стану та експлуатаційної придатності будівель і споруд на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , виконаного експертом ДП Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІпроектреконструкція» Шевченко А.В., проведеного в грудні 2019 року на підставі заяви ОСОБА_7 від 22 грудня 2019 року, завданням якого було візуальне визначення стану дефектів та надання рекомендацій щодо можливості подальшої експлуатації конструкцій будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Відповідно до вказаного звіту будівля житлового будинку, розташованого за вказаною адресою, знаходиться загалом в задовільному стані, проте на момент обстеження вона непридатна для експлуатації в якості житлового будинку; частина конструкцій будівлі має значні пошкодження та руйнування та знаходиться в непридатному стані та потребує заміни та ремонту згідно наданих рекомендацій, приміщення будівлі відключено від інженерних мереж. Крім цього, булівля сараю та літньої кухні, розташованих за цією ж адресою, залежно від стану несучих та огороджуючих конструкцій загалом відноситься до стану непридатного до експлуатації.

Висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 11 серпня 2020 року №254/20, доводить, що станом на 29 березня 2020 року вартість будівель і споруд, які були зовсім знищені (знесені та пошкоджені приведені до неможливості експлуатації будівель і споруд) і знаходились станом на 1987 рік за адресою АДРЕСА_1 , а саме : погріб «Пг2-а», металевий гараж «Г», та колодязь «Д», в цінах на 2020 рік може становити 38 628 грн.; вартість нанесеного збитку житловому будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами за цією ж адресою, відповідно до Переліку відновлювальних робіт приведення до попереднього стану, може становити 433 633 грн.

Отже, із наданих позивачем доказів судом достовірно встановлено, що ОСОБА_7 , який з 1989 року проживає за межами України (вказані обставини вбачаються із відмітки про реєстрацію місця проживання позивача, який з 24 березня 1989 року зареєстрований у м.Тинда РФ, наявною в долученому до позовної заяви паспорті позивача), є власником будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , в якому після його виселення в інше місце, в різний час проживали ОСОБА_16 , а в подальшому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Крім цього, стороною також доведено, що будинковолодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , на даний час є непридатним для проживання, а вартість робіт, необхідних для приведення будинковолодіння в попередній стан становить 472 261 грн.

Однак, судом враховано, що позивачем суду не надано жодного доказу, який доводить технічний стан вказаного у позові будинковолодіння на час вселення у нього відповідачів, а, відтак, заподіяння останніми певної шкоди.

Так, відповідно до Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 11 серпня 2020 року №254/2 експертом визначено вартість приведення будинковолодіння до попереднього стану, але не зазначено - у порівнянні із яким часовим періодом визначалась вказана вартість.

Таким чином, вказаний доказ не може підтвердити розмір шкоди та взагалі факт заподіяння відповідачами певної шкоди будинковолодінню, належному позивачу.

В ході судового провадження судом досліджені Інформація про обсяги закупівлі сім`єю ОСОБА_11 будівельних матеріалів та обсяг будівельно-монтажних робіт по благоустрою у домогосподарстві по АДРЕСА_1 , численні накладні та квитанції, які доводять факт придбання матір`ю позивача ОСОБА_11 будівельних матеріалів та проведення певних робіт з облаштування комунікацій на земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1 протягом 1969-1985 років, а також копія оціночного акту від 08 квітня 1970 року, відповідно до якого вказане будинковолодіння станом на вказане число перебувало у належному стані.

Відповідно до повідомлення №2833 від 30 липня 2020 року за підписом директора Рівненського ОБТІ станом на 20 травня 1987 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 , складалось із житлового будинку та господарських будівель : а-прибудова, Пг/а-погріб, Пг/а-погріб, Б-сарай (цегла), В-сарай (цегла), В-літня кухня, Г-гараж металевий, Д-колодязь, 1/2 Д-колодязь, №1-огорожа, Е-вбиральн (дерево).

Із наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту на будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , встановлено, що станом на 1 лютого 2012 року (на момент виготовлення технічного паспорту) за вказаною адресою розташовувалось будинковолодіння, що складалось із житлового будинку загальною площею 103,6 м2 та господарських будівель : літньої кухні, сараю, гаража, вбиральні, колонки, огорожі у вигляді металевої сітки в металевих стовпах та воріт металевих із хвірткою.

Однак, судом одночасно враховано, що на час прийняття ОСОБА_14 спадщини (станом на 09 грудня 2015 року) відсоток зносу будинковолодіння становила 59%.

В той же час, згідно із висновком експерта №170223/1-ФМ судової будівельно-технічної експертизи від 10 жовтня 2017 року на момент проведення експертизи вартість будівельно-монтажних та ремонтно-будівельних робіт, проведених в будинковолодінні, розташованому по АДРЕСА_1 за період з 1995 року становить 1 233 455 гривень.

Отже, після 1989 року (після переїзду позивача на постійне місце проживання за межі держави), у будинковолодінні, розташованому по АДРЕСА_1 , проводився значний обсяг будівельних робіт.

Доказів того, що ці роботи проведені коштом позивача, суду не надано.

Відповідно до ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не надано доказів технічного стану будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 на момент вселення до нього відповідачів, доказів, які б доводили, що стан будинку погіршився виключно завдяки винним діям відповідачів вимоги ОСОБА_7 є необгрунтованими, а тому не підлягають до задоволення.

Крім цього, ОСОБА_7 просив стягнути на його користь з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, обов`язковою умовою відшкодування особою моральної шкоди, є наявність її вини.

Оскільки суд дійшов висновку щодо відсутнсті підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача завданої матеріальної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту пошкодженя належного йому майна саме відповідачами підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачається.

Слід також врахувати, що доказів обставин, на які посилається сторона в обґрунтування розміру і факту заподіяння позивачеві моральної шкоди (доказів значних витрат, пов`язаних із переїздом ОСОБА_7 в Україну та відновленням будинковолодіння, доказів паплюження відповідачами пам`яті батьків позивача тощо) останнім не надано.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для відшкодування відповідачами моральної шкоди, а тому ця вимога також до задоволення не підлягає.

Також, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж норми визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку щодо безпідставності заявлених ОСОБА_7 вимог не підлягають стягненню на його користь з іншої сторони понесені та документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст. 4, 16, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (жителя АДРЕСА_2 , паспорт громадянина РФ № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (жителя АДРЕСА_3 зареєстрованого по АДРЕСА_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (жительки АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (жительки АДРЕСА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди шляхом солідарного стягнення 472 261 грн. завданої матеріальної та 200 000 грн. моральної шкоди, а також понесених судових витрат - відмовити повністю, за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 10 жовтня 2024 року.

Суддя: