КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8628/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Машкевич К.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року,

встановив:

у червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача безпідставно набуте майно - кошти в розмірі 35 963 гривні, витрати, понесені на послуги судового експерта та складання експертного висновку в розмірі 10 000 гривень, а також розподілити судові витрати. В обґрунтування позивач посилався на те, що між ним та відповідачем 13.03.2023 було укладено Договір на виконання робіт - встановлення вікон та проведення ремонтно-профілактичних робіт, однак роботи були виконані неякісно та не в повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року позов було задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 35 963 гривні, витрати на послуги судового експерта в розмірі 10 000 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень, судовий збір в сумі 1 073, 60 гривні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник відповідача - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Позивач та його представник своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників відповідача - ОСОБА_3 та позивача - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що 13.03.2023 він уклав з ФОП ОСОБА_2 Договір №03048 на виконання робіт, які складаються з комплексу ремонтно-профілактичних робіт по конструкціям ПВХ вартістю 49 000 гривень. Після проведення робіт він підписав Акт приймання-передачі виконаних робіт та сплатив підряднику 49 000 гривень. Однак після підписання акту виявилось, що роботи виконано неякісно та не в повному обсязі, а тому він звернувся до судового експерта Комашка Р.В. , на вирішення якому поставив питання щодо відповідності виконаних робіт вимогам норм та стандартів та яка вартість виконаних робіт. У Висновку експерта №01-04/2023 від 10.04.2023 було встановлено, що при проведенні комплексу ремонтно-профілактичних робіт не дотримано вимоги п. 7.11 ДСТУ Б В.2.6.-15:2011, вікна та двері брудні, без проведення робіт по їх чищенню, змазка фурнітури не замінена, не проведено заміну поворотної фурнітури, не проводились роботи зі встановлення вікон ПВХ згідно переліку робіт в п. 11 Договору, орієнтовна вартість робіт становить 13 037 гривень.

22.04.2023 він звернувся з претензією до відповідача, в якій вказав, що відмовляється від договору та вимагав повернути безпідставно сплачені кошти в сумі 35 963 гривні та 10 000 гривень витрат на проведення експертизи.

Оскільки ОСОБА_2 не надав відповіді на його претензію, позивач просив стягнути з відповідача безпідставно набуте майно - кошти в розмірі 35 963 гривні, витрати, понесені на послуги судового експерта та складання експертного висновку в розмірі 10 000 гривень, а також просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 гривень та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року позов було задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 35 963 гривні, витрати на послуги судового експерта в розмірі 10 000 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень, судовий збір в сумі 1 073, 60 гривні.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач використав своє право відмовитись від договору, про що повідомив в претензії від 22.04.2023, однак відповіді не отримав. Оскільки позивач повідомив відповідача про одностороннє розірвання договору, відпала правова підстав для набуття відповідачем коштів в сумі 35 963 гривні.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частина п`ята статті 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 10 ЦПК України при розгляді справи суд керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що ухвалою від 26.06.2023 було відкрито спрощене позовне провадження по справі. У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов.

Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Однак судом першої інстанції не було дотримано вказаних норм процесуального права, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач - ФОП ОСОБА_2 був належним чином повідомлений судом про розгляд даної справи, оскільки в матеріалах справи відсутні зворотні повідомлення про вручення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження по справі та копії позовної заяви з додатками. Конверт з вкладенням повернувся до суду з відміткою: «За закінченням терміну зберігання».

Таким чином відповідач був позбавлений можливості надати відзив на поданий ОСОБА_1 позов та зазначити свої заперечення.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача додала до апеляційної скарги світлокопії Договору на виконання робіт від 13.03.2023, Перелік виконаних робіт за договором №03048, світлокопію Акту приймання-передачі робіт, Витяг з ДСТУ Б В.2.6-15:2011 «Блоки віконні та дверні полівінілхлоридні. Загальні технічні умови». Вказані докази були долучені судом апеляційної інстанції до матеріалів справи.

Як видно з наданих доказів, замовлено було виконання комплексу ремонтно-профілактичних робіт по конструкціям ПВХ без визначення видів робіт, їх обсягу, приміщень та використання витратних матеріалів. Представники позивача та відповідача також не змогли пояснити зазначених обставин. В Акті приймання-передачі виконаних робіт було зазначено наступний перелік: просте/складне регулювання - 4 шт., ущільнювач ФД-19 чорний - 47 м, козирок - 4,2 м погонних, монтажний шов - 3,06 м погонних, фурнітура, двері чистка - 3 шт., ручка - 2 та ще один вид робіт нерозбірливим почерком.

Разом з тим, наданий представником відповідача Перелік виконаних робіт за договором №03048, де вказано 14 видів робіт, їх кількість, та вартість, не може бути прийнято як достовірний доказ по справі, оскільки вказаний перелік замовником не підписаний. Договір на виконання робіт та Акт приймання-передачі виконаних робіт також не містять посилання на вказаний Перелік, Перелік суттєво відрізняється від відомостей про виконані роботи, які вказані в Акті приймання-передачі виконаних робіт, а отже відсутні підстави вважати, що він складався 13.03.2023.

За таких обставин, позивач не може посилатись на те, що роботи підрядником були виконані неякісно та не в повному обсязі, оскільки виявивши відповідні недоліки робіт позивач повинен був негайно про них заявити, зокрема, шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт, чого не вчинив. До проведення повної оплати за укладеними правочинами позивач не пред`являв зауважень чи претензій щодо обсягу та якості виконання робіт. В матеріалах справи відсутні підтвердження, що позивач відмовився від підписання акта виконаних робіт. Характером виконаних робіт виключає твердження позивача про те, що він після підписання Акту приймання-передачі робіт виявив приховані недоліки.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України висновок експерта є одним із видів доказів, якими можуть бути підтверджені обставини, на які посилаються сторони

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

За положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В чч. 1-3 ст. 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно ч. 3 ст. 16 ЦК України, в якій врегульовано способи захисту цивільних прав, передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Загальні положення про правочини врегульовано в стст. 202-214 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що Підрядник зобов`язаний виконати Роботи в обсязі та у строки, передбачені даним Договором, а також передати Замовнику інформацію, необхідну для правильної та довговічної експлуатації результату Робіт.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що Підрядник зобов`язаний надати гарантійні терміни нормального функціонування результатів Робіт протягом 12 (дванадцяти) місяців для ремонтно-профілактичних робіт та 84 (вісімдесят чотири) місяців для установки нових конструкцій з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт, за винятком випадків навмисного або ненавмисного пошкодження зазначених результатів Робіт з боку Замовника та/або третіх осіб або випадків не належної експлуатації таких конструкцій.

В пунктах 8.1 та 8.2 Розділу 8 «Порядок вирішення спорів» сторони узгодили, що всі суперечки і розбіжності, що виникають між сторонами за даним договором або в зв`язку з ним, вирішуються шляхом переговорів між ними. У разі неможливості вирішення розбіжностей шляхом переговорів вони підлягають розгляду в суді згідно з порядком, визначеним чинним законодавством України.

В статтях 651-654 ЦК України закріплено конструкцію розірвання договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правовідносини, які виникають з договору підряду, регулюються статтями 837-864 ЦК України, а з договору побутового підряду - статтями 865-874 ЦК України.

У частині першій, другій, четвертій статті 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (частини перша, третя статті 865 ЦК України).

У частині першій статті 872 ЦК України передбачено, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені положеннями статті 651 ЦК України, відповідно до яких зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини другої статті 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Аналогічні висновки щодо застосування вищезазначених норм ЦК України у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 25 вересня 2019 року в справі № 318/2249/16-ц; 17 лютого 2021 року в справі № 755/10345/18.

Позивач в позовній заяві посилався одночасно на положення ЦК України, які регулюють укладення договору підряду та договору побутового підряду, а також на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно частин 3, 4, та 7 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків.

Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.

Про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі), що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов`язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення.

Виходячи з вказаних положень законодавства, позивач про виявлені ним приховані недоліки мав повідомити відповідача не пізніше трьох діб після їх виявлення.

Посилання позивача на те, що відповідачем не проводились роботи по встановленню вікон ПВХ, є необґрунтованим, оскільки такі не замовлялись. В договорі на виконання робіт було зазначено які роботи є предметом договору шляхом проставлення відмітки в графі навпроти «Комплекс ремонтно-профілактичних робіт по конструкціям ПВХ».

Також є неправильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем було виконано вимоги закону щодо порядку одностороннього розірвання договору, в зв`язку з чим перестала існувати правова підстава для набуття відповідачем сплачених позивачем коштів в сумі 35 963 гривні, в зв`язку з чим ці кошти безпідставно набуті відповідачем.

При цьому позивач вважав, що договір розірвано на підставі вказаного Повідомлення-претензії. Однак вказаний договір на виконання робіт не передбачав розірвання договору в односторонньому порядку. Позовної вимоги про розірвання договору за рішенням суду позивач не заявляв. Крім того, розірвання договору не може відбуватись лише в його частині.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Посилання позивача з урахуванням положень ч. 4 ст. 853 ЦК України на висновок експерта №01-04/2023 також є необґрунтованим, оскільки експертом не було встановлено який саме комплекс ремонтно-профілактичних робіт мав бути виконаний відповідачем.

Позивач звернувся до експерта 30.03.2023. При цьому на вказану дату був відсутній спір між позивачем та відповідачем з приводу недоліків виконаної роботи. Позивач звернувся до ОСОБА_2 з Повідомленням-претензією про відмову від договору лише після проведення експертизи 22.04.2023.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції посилався в своєму рішенні на постанову Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 916/446/16, в якій викладено правовий висновок, що закон пов`язує виникнення зобов`язання з оплати робіт з фактом їх виконання і сам по собі акт приймання-передачі робіт не є визначальним для виникнення такого зобов`язального правовідношення. Наявність підписаного замовником акту приймання-передачі робіт не позбавляє його права заперечувати щодо обсягу та вартості виконаної роботи якщо, після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки і була проведена експертиза з приводу виявлених недоліків.

Однак вказаний правовий висновок не може бути застосований у даній справі, оскільки в справі виник спір щодо будівельного підряду, за умовами якого підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (частина 1 статті 875 ЦК України).

З цих же підстав не підлягає застосуванню правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 у справі №910/10233/20.

В даному випадку, між позивачем та відповідачем було узгоджено обсяг робіт, які були виконані в присутності замовника, після виконання робіт замовник підписав Акт приймання виконаних робіт. Представник позивача в судовому засіданні визнав, що всі роботи виконувались 13.03.2023 в присутності позивача. Враховуючи характер виконаних робіт, позивач не може посилатись на те, що роботи містили приховані недоліки, або були виконані не в повному обсязі.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено факту істотних недоліків при виконанні відповідачем комплексу ремонтно-профілактичних робіт, що може бути підставою для зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначила, що розмір витрат на правничу допомогу становить 20 000 гривень. До скарги було додано Договір №175/3/2024-ЦП про надання правничої допомоги, укладений 22.01.2014 між ФОП ОСОБА_2 та АО «Брант», квитанцію про сплату коштів від імені ОСОБА_2 на рахунок АО «Брант», Ордер на надання правничої (правової) допомоги виданого адвокату Самборській Г.М., АО «Брант» 22.01.2024.

В детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги адвокатом Самборською Г.М. було зазначено: ознайомлення з матеріалами справи, правовий аналіз позовної заяви та доданих документів, правовий аналіз експертного дослідження, наявного в матеріалах справи, підготовка та направлення позивачу листа щодо доступу до помешкання для проведення обстеження результату робіт, підготовка та направлення до експертної установи запиту про проведення експертизи, підготовка та подання до суду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

В ч. 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Визначаючи суму відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує такі критерії. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09 червня 2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15 квітня 2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

При здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд має враховувати, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

З аналізу ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі №904/4507/18.

Виходячи з детального опису робіт (наданих послуг) необхідними слід визнати лише послуги з ознайомлення з матеріалами справи, до якої входить правовий аналіз позовної заяви та доданих до неї матеріалів, а також підготовка та подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що з огляду на фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, стягнення витрат у повному розмірі від заявленої суми не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, а тому підлягає зменшенню до 5 000 гривень

За встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, наявні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача витрат до 5 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від Голосіївського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 610,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 08 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді