Єдиний унікальний номер судової справи: 487/2963/20
Номер провадження: 22-ц/812/1427/24 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідачів - адвоката Давидової О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , подану в їх інтересах адвокатом Давидовою Оленою Юхимівною

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді - Сухаревич З.М. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 за участю третьої особи - Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах, ОСОБА_6 про визначення порядку користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 . У вказані квартирі разом з ним зареєстровані й відповідачі. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2019 року, яке набрало законної сили задоволено його позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах, ОСОБА_6 про усунення перешкод у вказаній квартирі, яке виконане про що свідчить акт головного державного виконавця Заводського відділу ДВС від 14 лютого 2019 року.

Проте відповідачі зайняли всі житлові приміщення та чинять ОСОБА_1 перешкоди його реальному поселенню у квартиру, тобто він фактично не має можливості користуватись квартирою, або будь-якою її частиною за призначенням.

На пропозицію досягти згоди щодо вселення та визначення порядку користування квартирою відповідачі відмовляються.

Посилаючись на викладене та на порушення своїх житлових прав позивач просив суд встановити порядок користування житловим приміщенням - трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому в особисте користування 1-у кімнату - 10,3 кв.м; в особисте користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2-у кімнату - 12,6 кв.м.; в особисте користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 3-ю кімнату - 10,8 кв.м. Нежитлове приміщення балкон - 0,9 кв.м. виділити в особисте користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Інші нежитлові приміщення - коридор 8,1 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., кухню площею 5,4 кв.м., кладову - 0,3 кв.м. залишити у спільному користуванні.

01 березня 2021 року від відповідачів надійшов відзив на позов, в якому просили відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Вказували на те, що у спірній квартирі зареєстровано 5 дорослих осіб і одна дитина, які фактично повинні користуватися по 1/6 частці квартири. Квартира складається з трьох кімнат. Позивачем взагалі не надано доказів того, що він звертався із пропозицією щодо встановлення порядку користування квартирою, що вказує на те, що відсутній спір. Рішення про вселення є виконаним. Враховуючи, що у квартирі проживають шість осіб, а житлова площа квартири становить 33,7 кв.м., визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб, тобто житлової площі кожної особи в користування буде 5,61 кв.м., виходячи з їх часток по 1/6 у кожного, які вони зможуть отримати у власність здійснивши приватизацію квартири. Крім того, порядок користування спірною квартирою, який просить визначити позивач, не відповідає його частці. Для визначення можливих варіантів встановлення користування квартирою між співвласниками позивач повинен заявити клопотання про призначення експертизи. Вважають, що встановлення порядку користування спірною квартирою за відсутності проведеного перепланування житлової площі є неможливим та досягти згоди на таке користування є неможливим. Запропонований порядок користування порушить права відповідачів, оскільки позивач просить надати їм у користування по 4,2 кв.м., що є меншою площею, яка їм повинна надаватись. Враховуючи викладене, вважають, що вказаний позивачем варіант встановлення порядку користування спірною квартирою не буде враховувати баланс інтересів кожного із співвласників, оскільки площа кімнат, які просить виділити собі в користування позивач становить значно менше у відношення до ідеальної частки відповідачів, та таке зменшення буде суттєво впливати на права та інтереси сторін, а запропонований порядок про передачу у особисте користування позивача цілої кімнати, є значно більшою ніж його ідеальна частка в користуванні спірною квартирою.

Ухвалами суду від 01 березня 2021 року та від 01 лютого 2022 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

14 серпня 2023 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 22-1117 від 22 травня 2023 року.

21 березня 2024 року надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Давидової О.Ю., в яких зазначає, що для задоволення вимоги позивача необхідно позбавити одного з користувачів квартири права на житлове приміщення, що не відповідає ч. 3 ст. 319 ЦК України, якою передбачено, що усім власникам (у даному випадку користувачам) забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Для забезпечення балансу інтересів кожного користувача квартири АДРЕСА_1 просить відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2024 року позов задоволено частково. Визначено порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , наступним чином: виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату №6 - 10,3 кв. м; виділити у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 житлові кімнати: № 8 - 10,8 кв.м., № 7 - 12,6 кв.м., балкон №9 площею 0,9 кв.м. Коридор 8,1 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., кухню площею 5,4 кв.м., кладову - 0,3 кв.м. - залишено у загальному користуванні. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивоване тим, що судом встановлено наявність між наймачами спору щодо користування наданою їм у встановленому законом порядку у найм квартирою, відсутність можливості у сторін досягти домовленості щодо порядку користування спільним житлом. Суд не визначає частки сторін у спірному житлі та не здійснює поділ жилого приміщення, а тільки визначає порядок користування ним.

Окрім цього, право наймача та осіб, які постійно проживають разом з ним, на визначення порядку користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду передбачено у частині четвертій статті 816 ЦК України, яка не містить будь-яких обмежень реалізації цього права, і більше того, не пов`язує із певними межами.

У зв`язку з порушенням прав ОСОБА_1 щодо користування спірним житловим приміщенням останній має право на визначення порядку користування квартирою. Запропонований позивачем порядок користування жилою площею в частині виділення йому кімнати площею 10,3 кв.м., не порушує вимог закону та прав сторін,

В апеляційній скарзі, відповідачі в інтересах яких діє адвокат Давидова О.Ю., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: у користування особам однієї статті - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 12,6 кв.м., у користування ОСОБА_5 та її сину ОСОБА_6 виділити житлову кімнату площею 10,3 кв.м, у користування ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_7 виділити житлову кімнату площею 10,8 кв.м.. Балкон №9 площею 0,9 кв.м., коридор площею 8,1 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., кухню площею 5,4 кв.м., кладову - 0,3 кв.м. - залишити у загальному користуванні.

Апеляційна скарга мотивована тим, що лише при такому варіанті користування спірним майном не будуть порушуватися права кожного мешканця квартири, адже порядок користування житлом повинен бути встановлений з урахуванням прав кожного мешканця квартири на 5,6 кв.м. житлової площі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані з правом на проживання - ОСОБА_8 1971 року народження (відповідальний квартиронаймач), ОСОБА_9 1970 року народження (дружина), ОСОБА_5 1991 року народження (дочка), ОСОБА_4 1995 року народження (дочка), ОСОБА_6 2010 року народження (онук), ОСОБА_1 1958 року народження (брат).

Вказане підтверджується довідкою ЖЕК № 3 ЖКП Миколаївської міської ради «Бриз» від 24 січня 2019 року за вих. № 321, відповіддю Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 13 січня 2022 року №19.03.03-11/232/22 та Витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва (т.1 а.с.6, 19).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2018 року, яке набрало законної сили 28 серпня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації відмовлено.

Крім того, вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 має право проживати у спірній квартирі як член сім`ї наймача квартири ОСОБА_10 , якому 24 липня 1975 року було видано ордер №939 Бюро обміну житлової площі виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Право на проживання у зазначеній квартирі також отримали: ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_2 (т.1 а.с.11-12).

Рішенням Заводського районного суду від 23 вересня 2019 рок, яке набрало законної сили 29 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_1 у вказану квартиру (т. 1 а.с.7-8).

На виконання вказаного рішення суду 14 лютого 2020 року ОСОБА_1 вселено у спірну квартиру, про що свідчить акт державного виконавця Заводського відділу ДВС (т. 1 а.с.9).

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порядок користування житлом наймачем та особами, які постійно проживають разом з ним, визначається за домовленістю між ними, а у разі спору - встановлюється за рішенням суду (частина 4 статті 816 ЦК України).

Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно зі статтею 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що в силу статті 104 ЖК Української РСР суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Визначаючи порядок користування спірною квартирою у зазначений позивачем спосіб суд виходив з того, що іншого варіанту визначення порядку користування квартирою із забезпеченням рівних умов усіх зареєстрованих осіб фактично не існує, що підтверджується і висновком експерта від 22.05.2023 року № 22-1117. Також судом враховано, що позивач має право на проживання у спірній квартирі і не може бути примусово позбавлений житла. Таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону.

Між тим, з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Так, квартира АДРЕСА_1 відповідно до технічного паспорту складається з 3 кімнат житловою площею 33,7 кв.м., у тому числі: №6 - 10,3 кв. м (ізольована), № 8 - 10,8 кв.м. (ізольована), № 7 - 12,6 кв.м. прохідна, з якої здійснюється вихід на балкон №9 площею 0,9 кв.м.; коридору 8,1 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,2 кв.м., кухні площею 5,4 кв.м., кладової - 0,3 кв.м. Загальна площа квартири 51.6 кв.м. (т. 1 а.с. зв. 9-10).

Згідно висновку експерта від 22 травня 2024 року №22-1117, проведеною Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами судової будівельно-технічної експертизи, надати варіанти визначення порядку користування трикімнатною квартиро АДРЕСА_1 відповідно до кількості зареєстрованих мешканців та вимог нормативно-правових актів неможливо (т. 1 а.с. 154-159).

Отже, виділення позивачу у користування окремої житлової кімнати площею 10,3 кв.м., а відповідачам у складі 5 осіб залишення в користування кімнат житловою площею 12,6 кв.м. та 10,8 кв.м., порушує права та законні інтереси відповідачів та погіршує житлові умови всіх членів сім`ї.

За такого, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відхилення доводів відповідачів про те, що виділення у користування позивачу кімнати площею 10,3 кв.м. суттєво вплине на права та інтереси сторін, оскільки не дають підстав вважати, що позивач може бути з цих причин позбавлений права користуватися квартирою.

До того ж колегія звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права користуватися спірної квартирою, оскільки його право відновлено шляхом вселення до квартири на виконання рішення суду.

Отже, оскільки у спірній квартирі зареєстровані 6 осіб то відновлення прав ОСОБА_1 шляхом виділення йому значної частини квартири (10,3 кв. м.) у вигляді окремої ізольованої кімнати, ніж залишиться у користуванні п`ятьох осіб (23,4 кв. м) призведе до погіршення житлових умов цих осіб, з огляду на принцип недопущення погіршення житлових умов інших мешканців житлового приміщення.

Запропонований відповідачами в апеляційній скарзі варіант порядку користування спірною квартирою не може бути прийнятним, оскільки заперечується позивачем, а крім того, суд розглядає справу за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Вимог про визначення порядку користування спірною квартирою за варіантом, запропонованим відповідачами заявлено не було.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. п. 1,3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , подану в їх інтересах адвокатом Давидовою Оленою Юхимівною - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 за участю третьої особи - Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2024 року