Справа № 703/6091/23
2-зз/703/1/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Криви Ю.В.

за участі секретаря судового засідання Холодняк Л.П.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, що вжиті ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2007 року в цивільній справі №2-1653/2007 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, що вжиті ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2007 року в цивільній справі № 2-1653/2007 за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним.

Заяву обґрунтовує тим, що в провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебувала справа № 2-1653/2007 за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 09 листопада 2007 року у вказаній справі позовні вимоги позивача ОСОБА_1 було задоволено та визнано удаваним договір дарування від 10 квітня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. зареєстрований за реєстровим №2255, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували, а ОСОБА_4 отримав у дар квартиру АДРЕСА_1 . Цим судовим рішенням також визнано, що 10 квітня 2003 року фактично вчинено договір купівлі-продажі вказаної квартири зі сплатою ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1800 доларів США за продане нерухоме майно.

У процесі розгляду цієї цивільної справи ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 31 липня 2007 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Зокрема, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Надалі, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 9 грудня 2008 року в справі №2-2653/2008, що набрало законної сили 20 грудня 2008 року, визнано за ОСОБА_5 , право власності на одну другу частину квартири АДРЕСА_1 .

Заявник вказує, що з огляду на те, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 9 грудня 2008 року в справі №2-2653/2008 за нею було визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири АДРЕСА_1 , однак арешт на це майно, вжитий ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 31 липня 2007 року в цивільній справі № 2-1653/2007, залишився не скасованим, відтак на сьогодні у заявника існують перешкоди у праві розпорядження належним їй нерухомим майном.

На підставі викладених обставин ОСОБА_1 вважає недоцільним подальше збереження арешту, а тому, враховуючи рівність учасників справи перед законом та судом, гарантії прав власника майна, просить суд скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй та ОСОБА_4 у рівних частках, що були вжиті ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 31.07.2007 у справі №2- 1653/2007.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, однак звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, заяву про скасування заходів забезпечення позову підтримала у повному обсязі з підстав наведених у ній.

ОСОБА_4 в судове засідання також не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2007 року в цивільній справі №2-1653/2007 підтримав у повному обсязі.

Причини неявки інших учасників суду невідомі, заяв не надійшло.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути заяву за вказаної явки учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Розглянувши клопотання в межах заявлених вимог, дослідивши додані до нього матеріали, та надавши належну правову оцінку доказам, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів, у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що в провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебувала справа № 2-1653/2007 за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним.

Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду від 09 листопада 2007 року у справі № 2-1653/2007 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним задоволено повністю. Визнано удаваним договір дарування від 10 квітня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. за реєстром № 2255, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували, а ОСОБА_4 отримав у дар квартиру АДРЕСА_1 . Встановлено, що сторонами 10 квітня 2003 року фактично вчинено договір купівлі-продажу вказаної квартири зі сплатою ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1800 доларів США за продане нерухоме майно (а.с.3).

Відповідно до рішення Смілянського міськрайонного суду від 09 грудня 2008 року в справі №2-2653/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за ОСОБА_5 , в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.4).

Як встановлено з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 , сформованої 23 жовтня 2023 року за № 351392634, на вказану квартиру, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 накладено заборону згідно ухвали судді Смілянського міськрайонного суду Зайончковської І.А. від 31 липня 2007 року у справі № 2-1653/2007 (а.с. 6-7).

Судом перевірено зазначену інформацію та на підставі повно і об`єктивно з`ясованих обставин справи суд вважає, що права заявника ОСОБА_1 у даному випадку підлягають захисту з огляду на таке.

Як передбачено ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали про забезпечення позову, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З точки зору закону забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання прийнятого рішення.

Тобто, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття - заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Отже, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю, є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення.

Частиною 6 ст.154 ЦПК України, в редакції чинній на день постановлення ухвали про забезпечення позову, було передбачено, що суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон №2147-VIII), яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції та встановлені нові правила судочинства по цивільних справам.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України (в редакції Закону №2147-VIII) передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З огляду на викладене клопотання має бути розглянуто у відповідності до норм ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII.

Відповідно до ч.ч. 7-8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Як вбачається з постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позову. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права, змагальність сторін і рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Встановлено, що рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним було ухвалено в 2007 році. Під час розгляду справи, з метою забезпечення прав позивача, були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, що гарантувало виконання рішення суду та захист прав позивача в справі.

Так, матеріалами цього клопотання підтверджується факт того, що при постановленні судом означеної ухвали були враховані інтереси позивача в справі, заходи забезпечення позову були вжиті з метою виконання судового рішення, тобто з урахуванням гарантій прав позивача в справі при реалізації майбутнього судового рішення. Разом з тим, на даний час відпали підстави для забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування удаваним. Крім того, ОСОБА_1 на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 9 грудня 2008 року в справі №2-2653/2008 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що була предметом спору у справі № 2-1653/2007, в рамках розгляду якої було накладено заходи забезпечення позову, відтак, наявність заборони на вказану квартиру створює перешкоди ОСОБА_1 у праві розпорядження належним їй нерухомим майном.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Тобто, він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.02.2022 р. (N справи 639/2850/20), постанові від 13.07.2022 р. (N справи 2/0301/806/11), постанові від 12.10.2022 (№ справи 203/3435/21), наявність протягом тривалого часу наявності арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Враховуючи викладене, у відповідності з нормами процесуального права у суду є всі підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжитих у згаданий спосіб, враховуючи також, що через наявність вказаних обтяжень у заявника виникли перешкоди у реалізації своїх конституційних прав.

З матеріалів, долучених до заяви не вбачається на теперішній час правових підстав для застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, належне ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що будь-яке тимчасове обмеження у гарантованих Конституцією України прав особи, яке в момент його застосування мало легітимну мету, не може тривати постійно.

Судом не встановлено фактів, що на теперішній час виправдовують застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідно до ухвали судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2007 року.

Вказане свідчить про те, що правові підстави для продовження існування відносно заявника ОСОБА_1 такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на належне їй майно відсутні, й на даний час такий захід істотно обмежує законні права заявника.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. ст. 158, 260 ЦПК України, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що вжиті ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2007 року у справі № 2-1653/2007 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю.В. Крива