Справа № 510/2134/23
Провадження № 2/510/789/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.24 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Лабановой С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 за первинним позовом доводи, викладені позивачем визнав, щодо позовних вимог (стосовно сумісно визначеного між ними варіанту розподілу спадщини) заперечень не мав, надав зустрічну позовну заяву із вимогами до ОСОБА_1 яку підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 за зустрічним позовом ОСОБА_3 зустрічні позовні вимоги визнав повністю, також не заперечував з приводу саме такого варіанту розподілу спадщини між спадкоємцями, первинні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Сторони просили про розгляд справи за їхньої відсутності та без участі представника ОСОБА_3 .

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 16.08.2023р.; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29.09.2004р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_5 ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_2 , оформленого на ім`я ОСОБА_4 ; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 26.04.1976р. про відведення земельної ділянки під житлову забудову; копія акту від 14.05.1976р. про відведення земельної ділянки в натурі; копія плану земельної ділянки; копія договору від 14.06.1976р. про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності; копія акту про закінчення будівництва та введення до експлуатації; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2022р.; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 08.05.2024р. (після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 07.05.2024р.; протокол опитування особи - ОСОБА_6 за її згодою від 01.06.2024р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що сторони у справі являються синами нині померлого ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_4 належало наступне майно:

житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , - на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29.09.2004р.;

житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_2 , - на підставі договору від 14.06.1976р. про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності.

За життя ОСОБА_4 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 були його сини сторони у справі. Вони у передбачений законом строк не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом, але на день смерті ОСОБА_4 мешкали разом із ним однією сім`єю, доглядали за батьком, як сини. Отже, після смерті ОСОБА_4 його діти (сини) прийняли спадщину за законом у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України в рівних частках кожний з них.

У нинішній час, при зверненні позивачів (синів ОСОБА_4 ) до нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину, їм в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані житлові будинки, про що 17.11.2022р. нотаріусом було винесено відповідну постанову.

Необхідні нотаріусу документи позивачі надати не можуть у зв`язку із тим, що на час смерті ОСОБА_4 житлові будинки не були зареєстровані у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та взагалі не переоформлювались спадкоємцями документально, крім того, вищевказане нерухоме майно не було внесене до єдиного державного реєстру прав власності на нерухомість.

Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину.

На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті ОСОБА_4 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана.

Під час розгляду справи судом позовні вимоги сторін були пред`явлені один до одного обопільно. Вимоги первинного позову позивача ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , були повністю визнанні відповідачем ОСОБА_2 , вимоги зустрічного позову щодо визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , - також були повністю визнанні ОСОБА_1 . Таким чином, між сторонами фактично було здійснено перерозподіл спадщини, варіант якого вони визнали та щодо якого жодних заперечень не мали.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи, викладені у позовах, знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог (як первинних так і зустрічних), обставин справи сторони не заперечують, визнають їх обопільно, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 .

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачі не звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами, на день смерті ОСОБА_4 мешкали разом із ним, отже прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Як зазначили сторони, після смерті батька у них були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкові житлові будинки. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідні свідоцтва сторони не мають можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину фактично, оскільки вони на день смерті батька мешкали разом із ним та по теперішній час фактично управляють та володіють спадковим майном (мешкають у спадкових житлових будинках, доглядають за їх технічним станом).

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Сторони фактично перерозподілили між собою спадщину, проти такого варіанту поділу спадщини не заперечували, визнали його обопільно.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачі являються суб`єктами набуття права власності на житлові будинки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених сторонами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їхні вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1258, 1259, 1261, 1268, 1270, 1278 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

І. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на:

- житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 ,

що належав ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за законом право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_2 ,

що належав ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК