У х в а л а

Іменем України

7 жовтня 2024 року

м. Київ

Справа № 127/7017/18

Провадження № 61-12712ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2024 року й ухвалу Вінницького апеляційного суду від 8 серпня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до скаржника про стягнення заборгованості та

в с т а н о в и в:

1. У березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути 55 110,96 грн заборгованості за договором позики.

2. 14 вересня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив заочне рішення, згідно з яким задовольнив позов.

3. У січні 2024 року скаржник вперше звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення. Мотивував тим, що про це рішення він не знав, судових повісток і копію зазначеного рішення йому не надсилали, вважав, що досяг із позивачем мирного врегулювання спору.

4. 5 лютого 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою залишив без задоволення заяву скаржника. Мотивував тим, що скаржник не зазначив поважних причин неявки на судове засідання під час розгляду його справи та не надав істотних доказів у справі проти вимог позивача.

5. 29 лютого 2024 року скаржник повторно подав до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення.

6. 6 березня 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою визнав зловживанням процесуальними правами повторне подання заяви, яку суд уже залишив без задоволення.

7. 29 березня 2024 року скаржник подав апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції.

8. 16 квітня 2024 року Вінницький апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху апеляційну скаргу. Мотивував, зокрема, тим, що скаржник не надав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції.

9. У травні 2024 року скаржник подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

10. 30 травня 2024 року суд апеляційної інстанції постановив ухвалу, згідно з якою повторно залишив без руху апеляційну скаргу скаржника. Мотивував, зокрема, тим, що останній знову не надав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення.

11. У липні 2024 року скаржник подав до апеляційного суду, зокрема, заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення.

12. 22 липня 2024 року суд апеляційної інстанції визнав неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження та залишив без руху апеляційну скаргу скаржника для надання заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження. Мотивував тим, що скаржник у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначив підставою поважності пропуску строку лише те, що копію заочного рішення він не отримав; однак не вказав жодних об`єктивних перешкод, які не дали змогу у встановлений строк звернутися до суду з апеляційною скаргою.

13. У серпні 2024 року скаржник знову подав до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення. У заяві, крім підстав, які суд апеляційної інстанції визнав неповажними, додатково зазначив, що на території України введений воєнний стан, а скаржник перебуває на військовій службі.

14. 8 серпня 2024 року суд апеляційної інстанції постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження заочного рішення та відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на це рішення. Мотивував так: не може бути безумовною підставою для поновлення такого строку введення на території держави воєнного стану та перебування скаржника на військовій службі за відсутності будь-яких доказів існування обставин, які були об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

15. 5 вересня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції й ухвалу суду апеляційної інстанції від 8 серпня 2024 року та скерувати справу на новий розгляд.

(1) Щодо оскарження заочного рішення

16. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження у частині оскарження заочного рішення немає.

16.1. За змістом пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

16.2. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (частина перша статті 17 ЦПК України).

16.3. Не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку (частина друга статті 17 ЦПК України).

16.4. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

16.5. З огляду на наведені приписи учасник справи не може оскаржити у касаційному порядку заочне рішення суду першої інстанції, перегляд якого в апеляційному порядку не відбувся.

16.6. Суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження за касаційною скаргою скаржника на заочне рішення. Тобто перегляд цього рішення в апеляційному суді не відбувся. Відповідно касаційний перегляд такого судового рішення на цій стадії (до того, як відбудеться його апеляційний перегляд) неможливий.

16.7. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

16.8. Враховуючи те, що заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року апеляційний суд не переглянув, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника у частині оскарження цього рішення слід відмовити.

17. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

17.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

17.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

17.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

17.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

17.5. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене певними умовами, зокрема необхідністю апеляційного перегляду судового рішення перед тим, як оскаржити його у касаційному порядку. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

17.6. Скаржник подав касаційну скаргу на заочне рішення, перегляд якого в апеляційному суді не відбувся. Звертаючись із цією скаргою скаржник міг спрогнозувати неможливість його касаційного перегляду. Обмеження на подання касаційної скарги на судове рішення, яке не переглянув апеляційний суд, є пропорційними вищевказаній легітимній меті. Встановлена процесуальним законом можливість касаційного оскарження судового рішення суду першої інстанції саме після його перегляду апеляційним судом не нівелює для учасника справи доступ до суду та не ускладнює його настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права (див. mutatis mutandis ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження №14-91цс20)).

(2) Щодо оскарження ухвали апеляційного суду про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження заочного рішення та про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на це рішення

18. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою у частині оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 8 серпня 2024 року немає.

18.1. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).

18.2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення (абзац перший частини першої статті 354 ЦПК України).

18.3. Відсутність у заявника повного тексту ухвали про залишення без задоволення його заяви про перегляд заочного рішення суду не може бути перешкодою для подання апеляційної скарги на заочне рішення, бо предметом оскарження у такому разі є саме заочне рішення, а не ухвала про залишення без задоволення заяви про перегляд цього рішення (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 серпня 2022 року у справі № 359/2283/19).

18.4. Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

18.5. 5 лютого 2024 року суд першої інстанції залишив без задоволення заяву скаржника про перегляд заочного рішення цього суду (загальний доступ до відповідної ухвали забезпечений 15 лютого 2024 року). 29 березня 2024 року скаржник подав апеляційну скаргу на заочне рішення. Тобто пропустив строк на таке оскарження, відлік якого розпочинається з дня постановлення ухвали суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення. До 6 березня 2024 року (останній день відповідного строку) скаржник не був позбавлений можливості подати цю скаргу. Не може бути обґрунтуванням неможливості подати до 6 березня 2024 року включно апеляційну скаргу на заочне рішення від 14 вересня 2018 року те, що скаржник не отримав копію такого рішення (скаржник стверджує, що про заочне рішення довідався ще у грудні 2023 року, коли за місцем його служби надійшла постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10 листопада 2023 року).

18.6. За обставин цієї справи не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення перебування скаржника на військовій службі й участь з 23 червня до 26 жовтня 2022 року та з 15 листопада до 22 грудня 2022 року на території Донецької і Луганської областей у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (довідка в/ч НОМЕР_1 від 8 листопада 2023 року). Крім того, згідно з доданою до касаційної скарги довідкою військово-лікарської комісії від 10 лютого 2023 року № 157 скаржник непридатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах і придатний у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Зазначена довідка не підтверджує неможливість подання апеляційної скарги до 6 березня 2024 року включно.

18.7. Оскільки завдання цивільного судочинства згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, Верховний Суд вважає, що скаржник обґрунтовано зазнав обмеження у вигляді відмови 8 серпня 2024 року у поновленні строку на апеляційне оскарження заочного рішення та відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на це рішення. Така відмова є процесуальним наслідком подання апеляційної скарги з порушенням визначеного законом строку та наведення підстав для поновлення цього строку, які суд визнав неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

18.8. З огляду на викладене апеляційний суд обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою скаржника.

19. У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

20. Встановивши, що скаржник подав апеляційну скаргу після спливу строку на апеляційне оскарження заочного рішення та навів підстави для поновлення цього строку, які не є поважними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження заочного рішення та у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою скаржника. Таке застосування процесуальних норм є вочевидь правильним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення, зокрема пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України. Тому касаційну скаргу слід визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2024 року й ухвалу Вінницького апеляційного суду від 8 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко