Справа № 274/7926/24 Провадження № 2-з/0274/47/24
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

09.10.2024 м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Одночасно з позовною заявою до суду подана заява про забезпечення позову, в якій позивач просить накласти арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 .

Мотивуючи заявлені вимоги щодо забезпечення позову заявник посилається на те, що відповідач по справі з метою ухилення від виконання рішення суду може відчужити майно, яке їй належать, а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити поновлення його прав та виконання рішення суду.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказав, що ОСОБА_1 з 12.07.2013 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 2 категорії, з 24.10.1991 перебував в пільговій черзі учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС II категорії, та був включений до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

На підставі рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 20.06.2013 року № 266 «Про надання житлового приміщений», було видано ордер на житлове приміщення №4, на основі якого позивач та його сім`я (дружина та син) заселилися у вказану квартиру та зареєстрували своє місце проживання у встановленому законом порядку. При зверненні позивача до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради з метою приватизації вказаної квартири, йому було повідомлено, що на квартирному обліку окрім позивача, перебував ще чоловік відповідачки - ОСОБА_3 , якому також мали надати квартиру, однак при здійснені перевірки майнового стану учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 та 2 категорії, які перебувають на квартирному обліку було встановлено факт, що у сім`ї ОСОБА_3 відбулися майнові зміни, а саме дружиною ОСОБА_3 - ОСОБА_2 була придбана двокімнатна квартира по АДРЕСА_3 загального площею -42,2 кв.м., житловою - 26,9 кв.м. тим самим поліпшили свої житлові умови та підстав для подальшого перебування на квартирному обліку у сім`ї підстав не було.

Проте, враховуючи наданий медичний висновок ЛКК про те, що ОСОБА_3 потребує додаткової житлової площі, а саме 10 кв. м., дану сім`ю було залишено перебували на квартирному обліку та запропоновано було надати трикімнатну квартиру при умові передачі своєї двокімнатної квартирі до комунальної власності.

Відповідачка погодилася на поліпшення житлових умов та на передачу своєї двокімнатної квартири по АДРЕСА_3 , загальною площею - 42,2 кв.м., житловою - 26,9 кв.м. до комунальної власності міста.

Відповідно до протоколу № 7 засідання житлової комісії від 03.08.2012 ОСОБА_3 , який в складі сім`ї з 3 осіб перебував на квартирному обліку в пільговій черзі учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії з 21.04.1993, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії - з 17.08.2012, планувалося надати трикімнатну квартиру, при умові передачі двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що перебуває у приватній власності до комунальної власності міста.

Однак, попри те, що сім`я ОСОБА_4 отримала від Виконавчого комітету Бердичівської міської ради квартиру, відповідач в порушення обумовлених зобов`язань, як потім виявилось, свою частину домовленості не виконала та не передала у комунальну власність належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . На даний час існує загроза відчуження вказаного майна, яке є предметом спору між сторонами, а також з метою запобігання порушення своїх прав та забезпечення можливості виконання в майбутньому рішення суду, просить задовольнити заяву та накласти арешт на указану квартиру.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року по справі №183/5864/17-ц.

Нормами п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Перевіривши викладені заявником обставини, суд не знаходить підстав для накладення арешту на спірне майно, оскільки вони не підтверджені доказами, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації, зокрема відчуження. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відповідача продати квартиру без подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Окрім того, заявником не надано достатніх доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в справі або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявник не довів наявність правових підстав для застосування в даній цивільній справі заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відповідача, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 258, 260, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її складення.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА