Номер провадження: 22-ц/813/4564/24
Справа № 521/7003/22
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
26.09.2024 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,
учасники справи:
відповідач - Акціонерне товариство Українська залізниця в особі Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії Одеська залізниця АТ Українська залізниця,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,
на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2023 року,
за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії Одеська залізниця АТ Українська залізниця про визнання недійсним контракту у частині строку дії контракту, визнання контракту безстроковим трудовим договором, визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу
Короткий зміст позовних вимог
В травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним контракту у частині строку дії контракту, визнання контракту безстроковим трудовим договором, визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, в обґрунтування зазначивши, що 19 квітня 2022 року їй вручено наказ (розпорядження) №213/ОС про припинення трудового договору (контракту), виданий 13 квітня 2022 року начальником Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_3 , яким провідника пасажирського вагону ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України.
Із текстом оскарженого наказу №213/ОС ОСОБА_1 ознайомилась 19 квітня 2022 року, про що нею зроблено відповідну відмітку нижче тексту наказу.
Позивачка вважає наказ незаконним, безпідставним, виданим з порушенням ст. 43 Конституції України, приписів КЗпП України та таким, що підлягає скасуванню.
16 квітня 2015 року між Пасажирським вагонним депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 укладено контракт №21 на виконання обов`язків провідника пасажирського вагона на строк до 15 квітня 2018 року.
Додатковою угодою від 15 березня 2018 року контракт продовжений до 15 квітня 2019 року.
В подальшому сторонами неодноразово укладались додаткові угоди до контракту № 21 від 16 квітня 2015 року.
Наказом (розпорядженням) №213/ОС від 13 квітня 2022 року ОСОБА_1 , звільнено з посади провідника пасажирського вагона з 15 квітня 2022 року по закінченню строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України.
Позивачем не порушувалися жодні положення трудового договору (контракту) № 21 від 16 квітня 2015 року, на протязі багатьох років чесно і сумлінно виконувались посадові обов`язки, дотримувались всі положення посадової інструкції.
Позивач зазначає, що згідно з частиною 2 статті 39-1 КЗпП України, трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, враховуючи наведене, вважає, що умови праці провідника пасажирського вагона носять довготривалий характер і не містять передумов вважати такий процес обмеженим у часі, тобто права ОСОБА_1 , були порушені та підлягають відновленню.
На підставі викладено, позивач просила суд визнати недійсним контракт № 21, укладений 16 квітня 2015 року між Пасажирським вагонним депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 , та додаткових угод до контракту в частині строку дії контракту; визнати контракт № 21, укладений 16 квітня 2015 року між Пасажирським вагонним депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 , безстроковим трудовим договором; визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) №213/ОС, виданий 13 квітня 2022 року начальником Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_3 , про припинення трудового договору (контракту) з провідником пасажирського вагону ОСОБА_1 за п. 2 ст. 36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на роботі у Виробничому підрозділі Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з дати звільнення 15 квітня 2022 року на посаді провідника пасажирського вагону; стягнути з Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 квітня 2022 року до дня поновлення на роботі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 11 грудня 2023 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання недійсним контракту у частині строку дії контракту, визнання контракту безстроковим трудовим договором, визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовив.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що статтею 15 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Постанови КМУ від 15 липня 1997 р. № 764 «Про затвердження переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору» посада, яку займав позивач «Провідник пасажирського вагона» віднесена саме до таких категорій посад. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, отже, строковий трудовий договір може бути укладено лише у випадку, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк.

Суд першої інстанції зазначив, що існування самого факту підписання строкового трудового договору є підставою вважати, що між сторонами відбулося волевиявлення у вигляді спільних домовленостей про початок трудових відносин і їх закінчення. Позивач свою волю виразив у заяві про прийняття на роботу, підписанні контракту №21 від 16.04.2015 року та додаткової угоди від 22.03.2019 року, тому у роботодавця не виникає зобов`язання щодо продовження трудових обов`язків з працівником, а тільки залишається їх правом.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням норм законодавства, то суд першої інстанції вважав, що порядок компенсації грошових коштів за час вимушеного прогулу не застосовується.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги, посилаючись на те, що воно ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не порушувались жодні положення трудового договору (контракту) № 21 від 16 квітня 2015 року, на протязі багатьох років чесно і сумлінно виконувались посадові обов`язки, дотримувались всі положення посадової інструкції. Згідно з частиною 2 статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 зазначив, що укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такий договір на вимогу працівника судом може бути визнано укладеним на невизначений строк.

Враховуючи наведене, скаржник вважає, що умови праці провідника пасажирського вагона носять довготривалий характер і не містять передумов вважати такий процес обмеженим у часі. Права ОСОБА_1 порушені та підлягають відновленню шляхом визнання недійсним контракту у частині строку дії контракту, визнання контракту безстроковим трудовим договором, визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.04.2024 року відкрито провадження у справі, роз`яснено право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача копію ухвали про відкриття провадження від 17.04.2024 року отримав 19.04.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу відповідач отримав 23.05.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідачем АТ «Укрзалізниця» 29.05.2024 року за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить у позовних вимогах ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» відмовити в повному обсязі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.09.2024 року головуючим у справі визначено суддю Коновалову В.А., оскільки рішенням Вищої ради правосуддя №2518/0/15-24 від 20.08.2024 року звільнено з посади суддю ОСОБА_4 у зв`язку з поданням зави про відставку.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судову повістку отримав 20.09.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що статтею 15 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору.

Суд зазначив, що існування самого факту підписання строкового трудового договору є підставою вважати, що між сторонами відбулося волевиявлення у вигляді спільних домовленостей про початок трудових відносин і їх закінчення. Позивач свою волю виразив у заяві про прийняття на роботу, підписанні контракту № 21 від 16.04.2015 року та додаткової угоди від 22.03.2019 року, тому, у роботодавця не виникає зобов`язання щодо продовження трудових обов`язків з працівником, а тільки залишається їх правом.

Суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося у відповідності до положень чинного законодавства, у зв`язку з закінченням строку контракту, на який його було укладено.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом, зокрема, провідник пасажирського вагона. Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст.9 КЗпП України недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України.

Законодавством України чітко визначено сферу застосування контракту як форми трудового договору.

Порядок та особливості укладення контрактів при прийнятті на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян, визначається Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, яке затверджене Постановою КМУ від 19 березня 1994 року № 170, із наступними змінами та доповненнями.

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

статтею 15 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 764 «Про затвердження переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору» посада, яку займав позивач «Провідник пасажирського вагона» віднесена саме до таких категорій посад.

У пункті 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту. Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин. Переукладання строкового трудового договору (контракту) чи продовження строку його чинності у випадках, що підпадають під частину другу статті 23 КЗпП України, не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-254цс17 зазначено, що «відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством. Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт)».

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року в справі № 591/5815/18 (провадження № 61-5154св20) зроблено висновок, що «підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 686/4970/21 (провадження № 61-13079св21) зазначено, що: «у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 591/5815/18 (провадження № 61-5154св20) міститься висновок про те, що «звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП за закінченням строку дії трудового договору не вважається звільненням з ініціативи роботодавця, підстави якого передбачені статтями 40, 41 КЗпП України».

Переукладання строкового трудового договору (контракту) чи продовження строку його чинності у випадках, що підпадають під частину другу статті 23 КЗпП України, не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Згідно з частиною другою статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 16.04.2015 року працевлаштована за контрактом № 21 від 16.04.2015 року провідником пасажирських вагонів в пасажирське вагонне депо станції Одеса АТ «Укрзаліниця» Строк дії контракту № 21 встановлений по 15.04.2016 року (а.с. 57-59).

Трудовий контракт № 21 від 16.0.4.2015 року між роботодавцем та позивачем укладено на підставі письмової заяви ОСОБА_1 й неодноразово, за спільним погодженням, продовжувався. Останній раз продовження контракту відбулося 22.03.2019 року на підставі додаткової угоди на строк до 15.04.2022 року включно.

Виробничий підрозділ Пасажирського вагонного депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзаліниця» листом № ПКВЧД-3-14/203 від 13.04.2022 року, повідомив ОСОБА_1 про те, що строк дії контракту, термін якого закінчується 15.04.2022 року продовжуватися не буде. Запропоновано з`явитися до відділу управління персоналом та соціальних питань виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» для ознайомлення з переліком вільних вакансій для подальшого працевлаштування з урахуванням освіти та досвіду роботи. Отримання листа підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

20.04.2022 року складено акт, за підписами трьох працівників у зв`язку з відмовою останньої від ознайомлення з переліком вакантних посад.

Наказом (розпорядженням) №213/ОС від 13 квітня 2022 року ОСОБА_1 , звільнено з посади провідника пасажирського вагона з 15 квітня 2022 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню трудового договору.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підписання ОСОБА_1 16.04.2015 року контракту з подальшим укладенням додаткових угод до нього вказують на добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і в межах строку, що визначені у контракті, а також на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Позивач свою волю виразив у заяві про прийняття на роботу, підписанні контракту № 21 від 16.04.2015 року та додаткової угоди від 22.03.2019 року, тому, у роботодавця не виникає зобов`язання щодо продовження трудових обов`язків з працівником, а тільки залишається їх правом. Встановивши, що звільнення позивача відбулося у відповідності до положень чинного законодавства, у зв`язку з закінченням строку контракту, на який його було укладено, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що умови праці провідника пасажирського вагона носять довготривалий характер та у зв`язку із неодноразовим продовженням трудових відносин шляхом укладення контрактів, трудовий договір набув ознак безстроковості згідно з вимогами частини другої статті 39-1 КЗпП України є необґрунтованими, оскільки укладення контракту на певний строк, з урахуванням частини третьої статті 21 КЗпП України, регулюється частиною другою статті 23 КЗпП України, що виключає при переукладанні контракту чи продовженні строку його дії застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України. Подібні правові висновки викладені в ухвалі Верховного Суду України від 06 серпня 2008 року у справі № 6-15914св07 та постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 607/18964/18 (провадження № 61-17321св19).

Слід зауважити, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Пасажирського вагонного депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзаліниця» (далі - АТ «Українська залізниця» в особі ВП ПВД станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзаліниця»» є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку і діє на підставі Статуту.

Відповідно до п.2 Положення про виробничий підрозділ пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», затвердженого наказом філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» від 29 грудня 2018 року №412 «Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» є виробничим підрозділом філії «Пасажирськй компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», який не має статусу юридичної особи. Підрозділ діє від імені та в інтересах акціонерного товариства «Українська залізниця», здійснює делеговані Товариством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства.

Пунктом 2.1 Положення про Філію «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», затвердженого протоколом № Ц-45/125 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 30.12.2020, Філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені та в інтересах Товариства, здійснює делеговані Товариством функції відповідно до мети, завдань та предмета діяльності Товариства.

З матеріалів справи вбачається, що відзив на позовну заяву подано ОСОБА_5 представником АТ «Українська залізниця» за довіреністю від 12 квітня 2022 року, яка нотаріально посвідчена, відзив на апеляційну скаргу подано ОСОБА_5 представником АТ «Українська залізниця» за довіреністю від 15 лютого 2024 року, яка нотаріально посвідчена.

Як довіреністю від 15 лютого 2024 року, так і довіреністю від 12 квітня 2024 року АТ «Українська залізниця» (довіритель) уповноважило ОСОБА_5 діяти від імені довірителя, представляти інтереси довірителя, у тому числі філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», її структурних (виробничих) підрозділів, зокрема у судах всіх інстанцій та юрисдикцій.

Вказане свідчить про те, що процесуальні дії у цивільній справі, яка переглядається, здійснювались саме АТ «Українська залізниця» через представника за довіреністю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та висновків, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

М.В. Назарова