Провадження номер № 2/0186/581/24
Справа № 186/918/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Шахтарське.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Янжули С.А.,

при секретарі - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Шахтарському в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2024 року в провадження Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, направлена поштовим зв`язком 12 червня 2024 року.

В обґрунтування позову зазначила, що 26 лютого 2021 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір позики грошей, згідно якого вона передала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 834 гривень, які остання зобов`язалася повернути 11 березня 2021 року. Договір з ОСОБА_2 було укладено у письмовій формі. Відповідач зобов`язання щодо повернення боргу не виконала, грошові кошти не повернула.

Згідно п.4.2 укладеного договору позики грошей, за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п.4.1.) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 10% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

Позичальник станом на 03 червня 2022 року борг не повернула.

З 12 березня 2021 року по 03 червня 2022 року пройшло 449 днів.

На момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 130 080,60 гривень, з яких: 2 834 гривень сума боргу; 127 246,60 гривень проценти за користування грошима за період з 12 березня 2021 року по 03 червня 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 130 080,60 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 300,81 гривень.

У судове засідання позивач та її представник за довіреністю - ОСОБА_3 , не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Маілян А.С., у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність та відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позовні вимоги відповідач не визнає, нарахування процентів після спливу строку дії договору не передбачене чинним законодавством, просять відмовити в задоволенні позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом по справі встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 лютого 2021 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір позики грошей, згідно якого вона передала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 834 гривень, які остання зобов`язалася повернути 11 березня 2021 року. Договір з ОСОБА_2 було укладено у письмовій формі. Відповідач зобов`язання щодо повернення боргу не виконала, грошові кошти не повернула.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладання зазначеного договору ОСОБА_2 надала розписку про отримання нею від позивача грошових коштів у сумі 2 834 грн.

Таким чином, форма договору позики не порушена.

Згідно із п. 4.2. договору за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п.4.1.) позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідач за договором позики грошей жодного платежу не зробила.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як визначено частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Оскільки, згідно договору позики та розписки позичальника кінцевою датою повернення боргу є 11 березня 2021 року і станом на день звернення позивача до суду борг не повернуто, будь-яких доказів протилежного суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача боргу за договором позики у розмірі 2 834 гривень підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості по відсоткам за користування вказаною позикою за період з 12 березня 2021 року по 03 червня 2022 року у розмірі 127 246,60 гривень, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що "проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання".

Таким чином, після настання строку повернення позики позивач мав право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, проте, як слідує зі змісту позовної заяви, вказаних вимог з боку позивача не заявлялося.

Пунктом 4.2 передбачено нарахування процентів, проте, зазначені проценти не визначені як неустойка, а тому не підлягають стягненню, оскільки нараховані за період після закінчення строку дії позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку із зазначеним, звертаючи увагу на вказані норми чинного законодавства, наведену правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків у розмірі 127 246,60 гривень, задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошей від 26 лютого 2021 року у розмірі 2 834 гривень, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 280-284, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, -суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики грошей - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики грошей від 26 лютого 2021 року в розмірі 2 834 (двох тисяч восьмиста тридцяти чотирьох) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору у розмірі 26 (двадцяти шести) гривень 02 копійок, решту судового збору залишити за позивачем - ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Інформація про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована по АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: С.А.Янжула.