Справа № 210/1663/24
Провадження № 2/210/882/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 жовтня 2024 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Літвіненко Н.А.

при секретарі: Таранущенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковалик М.Ф. звернулась до суду з позовом до Криворізької міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.1988 року, засвідченого Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 , отримав у спадок після смерті ОСОБА_3 , 2/10 частини глинобитного житлового будинку АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 687 кв.м.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.1995 року, засвідченого Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 , отримав у спадок, після смерті ОСОБА_4 , 3/10 частини глинобитного житлового будинку АДРЕСА_2 , на земельній ділянці розміром 687 кв.м.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 03.02.1987 року, засвідченого Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 , отримала у спадок, після смерті ОСОБА_5 , 3/10 частини домоволодіння, яке складається з глинобитного житлового будинку АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 687 кв.м.

Відповідно до довідки виданої КП «Криворізьке районне Бюро Технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», від 05.02.2024 року зазначено, що відповідно до архівних даних архівної справи, станом на 31.12.2012 рік, право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_3 зареєстроване на праві власності на ОСОБА_1 , 2/10 частки та 3/10 частки.

На даний період часу, 2/10 частки домоволодіння не оформленні на праві власності, відомості щодо власника відсутні, при цьому ОСОБА_1 , згідно Акту з місця проживання від 19.02.2024 року, разом із дружиною ОСОБА_6 , безперешкодно користуються домоволодінням, окрім частки ОСОБА_2 , з 1988 року, займаються утримання будинку та господарством, сплачують комунальні платежі.

Так, відповідно до квитанцій за останні три роки, ОСОБА_6 , здійснює оплату за комунальні послуги, по адресі АДРЕСА_3 .

Тому, просить суд визнати право приватної власності в порядку набувальної давністі на 2/10 частини глинобитного житлового будинку АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 687 кв.м.

Ухвалою суду від 28 березня 2024 року вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21 травня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 19 червня 2024 року ОСОБА_2 залучено в якості співвідповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні присутній не був, його представником адвокатом Ковалик М.Ф. подано клопотання про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають, просять їх задовольнити.

Представник відповідача Криворізької міської ради в судовому засіданні присутній не був, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи без його участі, просить суд розглянути справу за наявними документами.

Співвідповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні присутня не була, надала суду пояснення в яких просить суд розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

В своїх поясненнях додатково повідомила суду, що не заперечує з приводу задоволення позовних вимог, так як ОСОБА_1 безперешкодно користується житловим будинком, окрім моєї частки, інших осіб, які б приймали участь в утриманні та користуванні будинком немає, також претензій на 2/10 частки житлового будинку ніхто не заявляв, але відсутність права власності на зазначену частку створює ряд значних перешкод, в тому числі і щодо оформлення права власності на земельну ділянку під обслуговування житлового будинку.

Відповідно до довідки виданої КП «Криворізьке районне Бюро Технічної інвентаризаці» Дніпропетровської обласної ради», від 05.02.2024 року зазначено, що відповідно до архівних даних архівної справи, станом на 31.12.2012 рік, право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_3 зареєстроване на праві власності на ОСОБА_1 , 2/10 частки та 3/10 частки.

ОСОБА_1 , є добросовісним володільцем майна, відкрито і безперешкодно користується, так як не приховував користування, окрім своїх часток і 2/10 частками в тому числі, майже 36 років.

Також мені відомо, що ОСОБА_1 , отримав у спадок 2/10 частини глинобитного житлового будинку А-1, житловою площею 49,10 кв.м, за адресою АДРЕСА_3 ., після смерті ОСОБА_3 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які весь час проживали в Автономній Республіці Крим в м. Сімферополь, вже померли.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 03.02.1987 року, засвідченого Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 , отримала у спадок, після смерті ОСОБА_5 , 3/10 частини домоволодіння, яке складається з глинобитного житлового будинку А-1, житловою площею 49,10 кв.м, житлового будівництва А1-1 жилою площею 38,0 кв.м., літня кухня Б, гараж Г вбиральня Д, за адресою АДРЕСА_3 , на земельній ділянці розміром 687 кв.м.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.1988 року, засвідченого Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 , отримав у спадок після смерті ОСОБА_3 , 2/10 частини глинобитного житлового будинку АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 687 кв.м.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.1995 року, засвідченого Першою Сімферопольською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 , отримав у спадок, після смерті ОСОБА_4 , 3/10 частини глинобитного житлового будинку АДРЕСА_2 , на земельній ділянці розміром 687 кв.м.

Відповідно до довідки виданої КП «Криворізьке районне Бюро Технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», від 05.02.2024 року зазначено, що відповідно до архівних даних архівної справи, станом на 31.12.2012 рік, право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_3 зареєстроване на праві власності на ОСОБА_1 , 2/10 частки та 3/10 частки.

На даний період часу, 2/10 частки домоволодіння не оформленні на праві власності, відомості щодо власника відсутні, при цьому ОСОБА_1 , згідно Акту з місця проживання від 19.02.2024 року, разом із дружиною ОСОБА_6 , безперешкодно користуються домоволодінням, окрім частки ОСОБА_2 , з 1988 року, займаються утримання будинку та господарством, сплачують комунальні платежі.

Так, відповідно до квитанцій за останні три роки, ОСОБА_6 , здійснює оплату за комунальні послуги, по адресі АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Згідно зі статтею 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно за набувальною давністю.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Крім цього, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК.)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

У статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів право домагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, тобто спірним будинком, і протягом тривалого часу продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком за адресою: АДРЕСА_3 , тому він набув право власності на спірний будинок за набувальною давністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.16, 328, 344, 392 ЦК України, ст.ст.10-13, 19, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280, 282, 283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати право приватної власності в порядку набувальної давністі на 2/10 частини глинобитного житлового будинку АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 687 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко