ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6806/23 Номер провадження 22-ц/814/1440/24Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" адвоката Коцюби Олексія Вікторовича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2023 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2024 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.09.2023, просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 241 113,69 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу (в період з 19 вересня 2022 року по 31 грудня 2022 року за 74 робочих дні та з 01 липня 2023 року по 31 серпня 2023 року за 36 робочих дні з розрахунку 2519,73 грн./робочий день), 19400,00 гривен витрат на оплату послуг адвоката (правничу допомогу), 50000,00 гривен моральної шкоди та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що він з 06.11.2001 працює на посаді керівника відділу правового забезпечення АТ КБ «ПриватБанк», відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління відповідача.

Рішенням Октябрського районного суду від 18.11.2021 у справі № 554/8601/21, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 27.07.2022, визнано незаконним та скасований наказ банку за № Э.DN-УВ-2021-7112961-п від 09.08.2021 про звільнення ОСОБА_1 і поновлено його на посаді начальника відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління АТ КБ "ПриватБанк".

Наказом банку від 15.08.2023 № Є.28.0.0.0/1-7333328 скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 , проте фактичного допуску поновленого на роботі рішенням суду працівника не відбулося, оскільки банком не було визначено конкретне робоче місце ОСОБА_1 , де він мав здійснювати свої обов`язки; банк з часу поновлення ОСОБА_1 на посаді не забезпечив останнього необхідними для роботи електронно-обчислювальними та обчислювальними машинами (комп`ютерами) та іншими матеріально-технічними ресурсами (офісна мебель, витратні матеріали тощо); з часу видання наказу про поновлення на роботі йому з боку банку був заблокований (обмежений) доступ до програмних комплексів останнього, необхідних для виконання ним його службових обов`язків; незважаючи на недопуск до роботи і відсутність можливості виконання своїх обов`язків, позивач щодня з`являвся на роботу та проводив табелювання початку та закінчення робочого дня, що підтверджується відповідними відмітками з програмного комплексу «Табелювання».

Наведені обставини свідчать про наявність вимушеного прогулу з боку ОСОБА_1 причиною якого є фактичний недопуск до виконання попередніх обов`язків, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2022 у справі № 554/8601/21 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували дню звільнення позивача з роботи становить 2 519,73 гривень.

Вказав, що за час вимушеного прогулу в період з 19 вересня 2022 року по 31 грудня 2022 року відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 186460 грн. за 74 робочі дні, в т.ч.: за вересень 2022 року (10 р.д. ? 2519,73 грн./день) 25197,30 грн.; за жовтень 2022 року (21 р.д. ? 2519,73 грн./день) 52914,33 грн.; за листопад 2022 року (22 р.д. ? 2519,73 грн./день) 55434,06 грн.; за грудень 2022 року (21 р. д. ? 2519,73 грн./день) 52914,33 грн.

Фактично відповідачем в період з 19.09.2022 по 31.01.2022 було виплачено позивачу після утримання податків та зборів 36056,61 грн. заробітку, в т.ч.: за вересень 2022 року виплачено 4901,71 грн. (з 19.09.2022 по 30.09.2023); за жовтень 2022 року виплачено 13408,37 грн.; за листопад 2022 року виплачено 13417,51 грн.; за грудень 2022 року виплачено 4329,02 грн.

Різниця між середнім заробітком за час вимушеного прогулу в період з 19.09.2022 по 31.01.2022 за 74 робочих дні в розмірі 186460,02 грн. та фактично виплаченими сумами за цей період в розмірі 36056,61 грн., складає 150403,41 грн.

Окрім того, в період з 01 липня 2023 року по 31 серпня 2023 року відповідач мав сплатити позивачу середній заробіток з розрахунку 2519,73 грн./день без податків та зборів в розмірі 90710,28 грн. за 36 робочих дні, в т.ч.: за липень 2023 року (13 р.д. ? 2519,73 грн./день) 32756,49 грн.; за серпень 2023 року (23 р.д. ? 2519,73 грн./день) 57953,79 грн.

Також вказав, що внаслідок порушень відповідачем норм трудового законодавства, шляхом недоспуску до виконання трудових обов`язків та відповідно неможливості отримувати належну заробітну плату, яка є джерелом утримання його багатодітної родини, йому було завдано моральну шкоду, яку позивач визначив у розмірі 50000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 01 вересня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 липня 2023 року по 31 серпня 2023 року включно у розмірі 244115,03 гривен без утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів при її виплаті, моральну шкоду 10 000 гривен та витрати за надання правничої допомоги у сумі 9 000 грн., а всього 263 115 ,03 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати ОСОБА_1 в межах платежу за один місяць в розмірі 55434,06 гривен.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 4051,55 грн.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2024 року заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати ОСОБА_1 в межах платежу за один місяць в розмірі 55434,06 гривен, який підлягає виплаті без утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Відмовлено в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» в частині зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 73549133 від 11.12.2023 Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Не погодившись з даними рішеннями місцевого суду їх в апеляційному порядку оскаржило АТ КБ «ПриватБанк», просило їх скасувати, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Від ОСОБА_1 до суду надійшли відзиви на апеляційні скарги в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідають вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 06.11.2001 працював на посаді керівника відділу правового забезпечення АТ КБ «ПриватБанк», відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління відповідача.

Наказом № Э.DN-УВ-2021-7112961-п від 09.08.2021 ОСОБА_1 звільнено на підставі з п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату із виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього заробітку.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2021, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 27.07.2022, у справі № 554/8601/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ АТ КБ «ПриватБанк» за №Э.DN-УВ-2021-7112961-п від 09.08.2021 про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ «ПриватБанк» на посаді начальника відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління АТ КБ "ПриватБанк"; стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908,00 грн. зі сплати судового збору; у задоволенні інших вимог відмовлено (т. 1, а.с. 11-16, 19-23).

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2024 у справі № 554/8601/21 стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 403 156,80 гривень; відповідно до пункту другого частини першої статті 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати ОСОБА_1 в межах платежу за один місяць в розмірі 55 434,06 гривень (т. 1 а.с. 17-18).

Наказом АТ КБ "ПриватБанк" від 15.08.2022 № Є.28.0.0.0/1-7333328 скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 (п. 1 наказу), поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді (п. 2 наказу), встановлено робоче місце ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщенні банку (п. 6 наказу) (т. 1, а.с. 24).

Повідомлення про поновлення на роботі з наказом про поновлення на роботі направлено ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладення Укрпоштою, що підтверджується: описом вкладення у цінний лист № 930; копією реєстру поштових відправлень від 16.08.2022; трекінгом поштового відправлення від 16.08.2022 № 20.1.0.0.0/7-220816/9983; опис вкладення у цінний лист № 930; реєстр поштових відправлень від 16.08.2022; трекінг поштового відправлення № 930 (т. 2, а.с. 60-63).

Повідомлення про поновлення на роботі від 16.08.2022 № 20.1.0.0.0/7-220816/9983 і наказ про поновлення ОСОБА_1 отримав 23.08.2022, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 930.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2022 по 31.12.2022 та з 01.07.2023 по 31.08.2023, який виник з вини роботодавця внаслідок невиконання рішення суду щодо поновлення його на роботі.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вищевказаний період, суд першої інстанції прийшов до висновку про її доведеність та обгрунтованість.

Внаслідок порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 3 ч. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.

Вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 708/447/23 вказано, що вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Отже, оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, внаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Таким чином, виплата працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу можлива лише з підстав визначених статтями 235, 236 КЗпП України.

Статтею 235 КЗпП передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта). Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі № 501/2316/15-ц (провадження № 61-37956св18)).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2021 року, визнано незаконним та скасовано наказ АТ КБ «ПриватБанк» від 09.08.2021 про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ «ПриватБанк» на посаді начальника відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління АТ КБ "ПриватБанк"; стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2024 конкретизовано суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на підставі ст. 235 КЗпП України, з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 у розмірі 403 156,80 гривень.

Пред`являючи позов про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.09.2022 по 31.12.2022 та з 01.07.2023 по 31.08.2023 у розмірі 241 113,69 гривень, ОСОБА_1 посилався на положення статті 236 КЗпП України та обґрунтував свої вимоги тим, що відповідач не виконав рішення суду про його поновлення на роботі, оскільки не здійснив фактичного допуску до роботи.

Проте, дане твердження позивача є безпідставним з огляду на наступне.

У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (стаття 236 КЗпП України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року у справі № 560/7496/20 зазначено, що: «до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 461/7423/21 (провадження № 61-872св23) зазначено, що: «належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 501/4019/21-ц, провадження № 61-9103св22).

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі № 461/7423/21 (провадження № 61-872св23) зазначено, що: «для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період».

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що відповідачем 15 серпня 2022 року, на виконання рішення суду, було видано наказ яким скасовано наказ від 09 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи; поновлено ОСОБА_2 на попередній роботі на посаді начальника відділу; встановлено робоче місце за адресою: АДРЕСА_1 у приміщенні банку (т. 2 а.с. 17).

Повідомлення про поновлення на роботі з наказом про поновлення на роботі направлено ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладення Укрпоштою, що підтверджується: описом вкладення у цінний лист № 930; копією реєстру поштових відправлень від 16.08.2022; трекінгом поштового відправлення від 16.08.2022 № 20.1.0.0.0/7-220816/9983; опис вкладення у цінний лист № 930; реєстр поштових відправлень від 16.08.2022; трекінг поштового відправлення № 930 (т. 2, а.с. 60-63).

Повідомлення про поновлення на роботі від 16.08.2022 № 20.1.0.0.0/7-220816/9983 і наказ про поновлення ОСОБА_1 отримав 23.08.2022, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 930.

З розрахункових листів, які наявні в матеріалах справи вбачається, що в спірний період ОСОБА_1 було здійснено нарахування та виплату заробітної плати, ідексації заробітної плати, здійснювалась оплата відпусток та лікарняних.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Таким чином, оскільки заробітна плата виплачується за виконану роботу, тому нарахування та виплата відповідачем ОСОБА_1 заробітної плати та інших виплат свідчить про факт перебування сторін у трудових правовідносинах, тобто належне виконання відповідачем рішення суду про поновлення на роботі та фактичний доступ до виконання його службових обов`язків, а тому підстави для застосування ст. 236 КЗпП України відсутні, що свідчить про необгрунтованість позовних вимог.

З огляду на недоведеність порушення трудових прав позивача, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2023 року підлягає скасуванню.

Відповідачем в апеляційному порядку також оскаржено додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2024 року.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 05.07.2023 року у справі № 904/8884/21).

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2023 року, наявні підстави для скасування додаткового рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2024 року, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, ч. 3, 4, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" адвоката Коцюби Олексія Вікторовича задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2023 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О. Ю. Кузнєцова

Судді Г. Л. Карпушин

Т. В. Одринська