Провадження № 22-ц/812/1142/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2024 року м. Миколаїв

справа № 490/1364/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 29 травня 2024 року під головуванням судді Чаричанського П.О., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі - ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» в опалювальних сезонах 2020-2023 років здійснювало постачання теплової енергії до вказаного будинку, що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону.

Нарахування відповідачці сум оплати за спожиту теплову енергію за період з 12 листопада 2020 року по 31 грудня 2023 року здійснювались за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. За вказаний період позивач надав теплову енергію на суму 36 309 грн 68 коп.

У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 спожитої теплової енергії, крім того за період з 01.12.2020 по 31.01.2022 відповідачці нараховано 1013 грн 97 коп. суму, на яку підлягає збільшення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, та 372грн32 коп. три відсотки річних.

Надіслане ОСОБА_1 попередження про необхідність погашення заборгованості № 298-ф4 від 12 травня 2023 року залишилося без задоволення та відповіді.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» 36 309 грн 68 коп. боргу за спожиту теплову енергію, а також 1013 грн 97 коп. інфляційних втрат та 373 грн 32 коп. - три відсотки річних.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначила, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Так, позивач не надав суду технічну документацію та дані щодо відключення її квартири від централізованого опалення та влаштування автономної системи опалення. Вказувала, що оскільки вона не споживає теплову енергію, що постачає позивач, то у неї відсутня заборгованість перед ним, а тому просила відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач вказав, що ОСОБА_1 відключила централізоване теплопостачання її квартири в період, коли припинено дію міжвідомчих комісій, та нею надано акт, який не відповідає вимогам нормативних актів, а лише підтверджує відключення централізованого опалення з порушенням встановленого порядку. Самовільне відключення споживача від внутрішньобудинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг та не звільняє від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати. За такого позивач вважає, що має право нараховувати відповідачці оплату за послуги теплопостачання.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» борг за спожиту теплову енергію у розмірі 36 309 грн 68 коп., а також 1013 грн 97 коп. - суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції за період з 12.11.2020 року по 31.01.2022 року та 373 грн 32 коп грн - три відсотки річних за період з 12.11.2020 року по 31.01.2022 року та 3028 грн судового збору.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутній акт про відключення квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого теплопостачання, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією. Відключення квартири від системи централізованого теплопостачання є самовільним, проведеним з порушенням передбаченого законодавством Порядку, а тому не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2024 року та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначала, що вказані позивачем обставини не свідчать про доведеність факту споживання нею теплової енергії за період з 12.11.2020 по 31.12.2023 року на суму 36 309 грн 68 коп., а лише підтверджують що позивач в опалювальних сезонах 2020-2022 роках здійснював постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_2 . А тому надані позивачем наряди на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону та відомості про відкриття на її ім`я особового рахунку № НОМЕР_1 для розрахунків, не є достатніми доказами, що беззаперечно свідчать про отримання нею послуг з теплопостачання, користування нею як споживачем цими послугами та наявність заборгованості за ці послуги. Також апелянт вважає, що висновки суду щодо самовільного відключення від мережі централізованого опалення її квартири такими, що не відповідають дійсності. Нею надано технічну документацію та дані щодо відключення квартири від централізованого опалення та влаштування автономної системи опалення. Згідно технічної документації станом на грудень 2017 року в її квартирі було демонтовано централізовану систему опалення та станом на вересень 2018 року влаштовано двохконтурний турбокотел, переобладнано систему опалення, опломбовано лічильник газу, а тому відсутні підстави для нарахування сум за послуги теплопостачання за вказаний період. Як вказала ОСОБА_1 , усі вказані дії було належним чином оформлено за участю та підписом представників компетентних органів та вона не має нести особисту відповідальність чи будь-які інші негативні наслідки за неналежне виконання ними покладених на них функцій. Вважає, що посилання, що нею не надано акт постійнодіючої міжвідомчої комісії не є достатнім для висновку про самовільне відключення, з урахуванням того, що нею надано перелік документів, складених компетентними органами, дійсність та законність яких ніким не оспорювалась, вказані документи не визнавались незаконними та відповідно підтверджують факт введення в експлуатацію системи автономного опалення в квартирі та фактично підтверджують користування автономним опаленням. Крім іншого звертала увагу, що акт є завершальним етапом проходження процедури відключення квартири та фактично його відсутність не є належним доказом самовільного відключення, оскільки всі дії, які передували отриманню цього акту були здійснені у відповідності із законом відповідними установами. Крім того стверджує, що такий акт у неї був станом на 27.12.2017 року, але на день подання позовної заяви втрачений у зв`язку із значним проміжком часу. Оскільки усю технічну документацію розробляли компетентні установи держави то в неї були відсутні сумніви щодо законності проведених дій, а тому вважає, що на даний час за її рахунок виправити помилки або не доопрацювання органів публічної влади є несправедливим та таким,що порушує її права.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» зазначає, що на технічна документація, на яку посилається апелянт як на підставу відключення квартири від теплопостачання та встановлення індивідуального опалення, була предметом розгляду у суді першої інстанції. У вказаній документації відсутні як протокол постійно діючої міжвідомчої комісії, так і витяг з такого протоколу чи акт, затверджений міжвідомчою комісією. А наданий відповідачкою акт від 27.12.2017 року про відключення квартири лише підтверджує самовільне незаконне відключення квартири без погодження міжвідомчою комісією. Позивач не мав підстав оспорювати документи про встановлення індивідуального опалення, які затверджені іншими організаціями, але в своїх запереченнях надав обґрунтовані відповіді та пояснення з цього приводу. В свою чергу відповідачці було відомо про нарахування щомісяця за теплову енергію в особистому кабінеті та із повідомлень ТОВ «Міський інформаційно-розрахунковий центр», однак вона не зверталась до суду з позовом про визнання нарахування незаконними. Не погоджується позивач і з доводами апелянта, щодо недоведеності факту отримання теплової енергії. Так, надання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_2 та нарахування всім споживачам відбувається після прийняття рішення місцевими органами самоврядування про початок опалювального сезону та підписанням балансоутримувачем наряду про початок опалення. Дата наряду свідчить про початок опалення у відповідному будинку, а відомості споживання теплової енергії свідчать про кількість спожитої теплової енергії.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

На підтвердження здійснення постачання теплової енергії до вказаного будинку в опалювальних сезонах 2020-2023 років позивачем були надані відповідні наряди на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону (а.с. 8-10):

12 листопада 2020 року ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» складено наряд, яким підтверджується що 12 листопада 2020 року, згідно рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1087 від 04 листопада 2020 року підключено постачання теплової енергії до будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

06 листопада 2021 року ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» складено наряд, яким підтверджується що 06 листопада 2021 року, згідно рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1106 від 29 жовтня 2021 року, підключено постачання теплової енергії до будинку за адресою : АДРЕСА_2 .

16 листопада 2022 року ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» складено наряд, яким підтверджується що 16 листопада 2022 року, згідно рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 626 від 09 листопада 2022 року, підключено постачання теплової енергії до будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

24 листопада 2023 року ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» складено наряд, яким підтверджується що 24 листопада 2023 року, згідно рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1189 від 08 листопада 2023 року, підключено постачання теплової енергії до будинку за адресою : АДРЕСА_2 .

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання за адресою АДРЕСА_3 , згідно якого за квартирою відповідачки обліковується заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 12.11.2020 року по 31.12.2023 року у розмірі 36 309 грн 68 коп.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.10.2023 року у справі №490/5870/23 «Миколаївська теплоелектроцентраль» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати послуг теплопостачання.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з пунктом 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг.

Зокрема, вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 здійснила самовільне відключення квартири від мережі централізованого опалення, що не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 703/69/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 490/11619/15-ц, від 18 червня 2020 року у справі № 643/133/17, від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17, від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом норми закріплено у пункті 1 частини першої, пункті 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, обґрунтованого виходив із того, що від`єднання квартири від мереж централізованого опалення здійснено відповідачкою самовільно, без дотримання вимог щодо складання та затвердження акта про відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Так, судом першої інстанції вірно враховано, що відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи (пункт 2.5 Порядку №4).

Пунктами 2.6, 2.7 вказаного Порядку №4, по закінченні робіт складається акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто єдиною законною підставою для відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від мереж централізованого опалення, на час виникнення спірних правовідносин, є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство станом на грудень 2017 року не передбачало.

Між тим, відповідачкою не надано відповідного Акту постійно діючої міжвідомчої комісії щодо згоди на відключення квартири АДРЕСА_1 від централізованої системи опалення.

Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради в листах від 29.01.2018 року за №Р-69 та від 27.11.2017 року за №Р-1743 повідомляла ОСОБА_1 , що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.09.2017 №821 визнано таким, що втратило чинність, рішення виконкому міської ради від 24.07.2009 №1571 "Про надання погодження при переведенні окремих квартир у багатоквартирних житлових будинках на влаштування автономних систем опалення та гарячого водопостачання" із змінами та доповненнями.

Вказаним рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.07.2009 року №1571 було надано право Міжвідомчим комісіям адміністрацій районів міста надавати погодження на відключення від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартирах житлових будинків, мешканці яких не отримують якісні послуги з теплопостачання та гарячого водозабезпечення, що підтверджено відповідними актами, а також технічними висновками житлово-експлуатаційних служб, тепло-, газо-, енергопостачальних підприємств і організацій про можливість влаштування приладів індивідуального опалення і гарячого водопостачання у квартирі.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачкою ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження факту правомірного відключення її квартири від мережі централізованого теплопостачання.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає безпідставними посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що відсутність акту постійно діючої міжвідомчої комісії не є достатнім для висновку про самовільне відключення її квартири від теплопостачання.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, встановивши наявність порушеного права ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», дійшов правильного висновку про те, що у відповідачки наявна заборгованість зі сплати послуг з постачання централізованого опалення, а самовільне відключення квартири від мереж центрального опалення не є підставою для припинення нарахування платежів позивачем.

При цьому твердження ОСОБА_1 про фактичне неотримання послуги суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювальних сезонів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема посилання на наявність документації, що підтверджує факт введення в експлуатацію системи автономного опалення в її квартирі, цих висновків не спростовують.

ОСОБА_1 не спростовано надані теплопостачальною організацією розрахунки заборгованості з надання послуг теплопостачання за період з 12 листопада 2020 року по 31 січня 2023 року.

Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на отримання заборгованості за надані послуги з централізованого опалення із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Таким чином, колегія не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.В Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складений 14 жовтня 2024 року