Дата документу 11.10.2024 Справа № 336/3015/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№336/3015/24
Провадження № 22-ц/807/1721/24
Головуючий у 1-й інстанції: Савеленко О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року представник ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» Серебрянников Д.В. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_1 з 01.01.2019 є споживачем електроенергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, укладеного з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» за особистим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що обов`язків по сплаті за використану електроенергію ОСОБА_1 належним чином не виконує утворилась заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01.06.2022 по 31.08.2023 на суму 33699,76 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 борг за спожиту електричну енергію в розмірі 33699,76 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» задоволені в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта, суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та дослідив надані докази, не дав належної оцінки його доводам.

Так скаржник ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи були порушені приписи статті 27 ЦПК України та частини 6,8 статті 187 ЦПК України щодо встановлення підсудності, адже позивач не надав жодних доказів реєстрації відповідача за адресою надання послуг з електропостачання. Окрім того, ОСОБА_1 вказав, що не був повідомлений належним чином про розгляд справи в суді, до нього не надходила судова кореспонденція, про наявність позову в суді йому стало відомо випадково.

Щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, то скаржник вказав, що суд дійшов до помилкових висновків про споживання ним тих обсягів електроенергії, які були вказані позивачем, оскільки це не відповідає дійсності, а тому не правильно застосував норми матеріального права. ОСОБА_1 неодноразово намагався подати покази електролічильника і в особистому кабінеті, і засобами телефонного зв`язку, втім наразі покази реальні та ті які зазначає позивач не є однаковими. Позивач навмисно перебільшує покази, що на думку скаржника є ознаками агресивної та нечесної підприємницької діяльності.

Таким чином ОСОБА_1 вважає, що оскаржуване ним рішення суду першої інстанції не відповідає нормам статті 263 ЦПК України, а тому підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» Серебрянников Д.В. вказав, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, адже її доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та лише свідчать про незгоду апелянта із оскаржуваним ним судовим рішенням.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, щона підставі договору про постачання електричної енергії, укладеного з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 (а.с.7-14).

У період з 01.06.2022 по 31.08.2023 ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» надавало ОСОБА_1 електричну енергію у житлове приміщення, розташоване у за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 у вищевказаний період у повному обсязі не оплачував за спожиту електричну енергію, у зв`язку із чим сума заборгованості склала 64 979,60 грн. з урахуванням здійсненої відповідачем оплати в сумі 2335,36 грн. 01.06.2023, що підтверджується розрахунком доданим до позовної заяви (а.с.15 зворот).

07.10.2023 на адресу ОСОБА_1 ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» направлено вимогу на суму 64 979,60 грн. (а.с.15-18). Інформація щодо задоволення вказаної вимоги про сплату заборгованості в матеріалах справи відсутня.

ПАТ «Запоріжжяобленерго» 13.10.2023 на адресу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» надало обсяги споживання ОСОБА_1 електричної енергії за період з 01.01.2019 по 01.06.2023 (а.с.19).

19.10.2023 відповідачем здійснено оплату за спожиту електричну енергію на суму 3155,84 грн., яку було враховано під час здійснення розрахунку боргу за період з 01.08.2022 по 31.08.2023, відповідно борг за спожиту електроенергію ОСОБА_1 за вказаний у розрахунку період склав 33 699,76 грн.(а.с.20).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із доведеності позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково виходячи з такого.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

ЄСПЛ зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Публічний розгляд, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Шляхом направлення відповідних запитів (а.с.40, 41), встановлено місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 а саме АДРЕСА_1 з 19.06.2014 по теперішній час.

Відповідно до ухвали від 08 квітня 2024 року справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи у судове засідання, яке було призначене на 13 травня 2024 о 10-00 годині.

Вказана ухвала разом з копією позовної заяви надіслана на адресу реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 (а.с.40).

До суду повернувся конверт без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.53)

В матеріалах справи також наявна довідка про доставку СМС повідомлення на номер телефону, який начебто належить ОСОБА_1 (а.с.53).

Втім колегія суддів зазначає, що заява ОСОБА_1 про повідомлення його про день та час слухання справи засобами телефонного зв`язку, в матеріалах справи відсутня.

Більш того, в його заяві, яка надійшла до суду першої інстанції 10 травня 2024 (а.с.54) зазначено, що e-mail в нього відсутній, а засоби зв`язку тимчасово не працюють.

Отже із вказаного слідує, що докази належного повідомлення ОСОБА_1 про день та час слухання справи судом першої інстанції матеріали справи не містять.

Як видно із протоколів судових засідань, які відбулися 13 травня 2024 та 06 червня 2024 сторони в судові засідання сторони не з`явились (а.с.71,83).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, чим порушив конституційне право вказаної особи на участь у судовому розгляді, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що "не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань", стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

У ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення в суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Постанова Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

Враховуючи викладене рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Що стосується заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, то слід зазначити наступне.

Відносини між сторонами по справі на час виникнення заборгованості регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312.

Згідно з п. 1.1.1 ПРРЕЕ ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Учасниками роздрібного ринку є, зокрема, електропостачальник, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, споживачі. Ці правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Абзацом 2 п. 4.10 ПРРЕЕ визначено, що побутові споживачі та суб`єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг населенню, у межах наданих населенню послуг, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення, здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії.

Згідно п. 4.12 ПРРЕЕ встановлено, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до п. 5.10 Договору, оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Згідно з п. 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.

Приписами ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений строк.

Аналіз викладених вище норм права дає підстави для висновку, що між ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та ОСОБА_1 склались фактичні договірні відносини, що не заперечувалось останнім ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи.

ОСОБА_1 не надав доказів звернення до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», як виконавця комунальних послуг, у спосіб встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (із зміна) та не надав у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з Додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» або інші документи, що підтверджує його відсутність у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 ., в якому він є споживачем на підставі укладеного договору (з місця тимчасового проживання в іноземній державі, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, тощо).

Окрім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права з огляду на таке.

Відповідно до п. 4.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою від 14.03.2018 № 312 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зі змінами та доповненнями (далі ПРРЕЕ), дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Згідно з п. 4.12. ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно даних, отриманих від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до п. 4.13 ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документу), на підставі даних комерційного обліку, отриманих в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Тобто, питання фіксації показів лічильника не відноситься до ліцензійної діяльності ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», фіксації показів лічильника відноситься до повноважень ПАТ «Запоріжжяобленерго».

В матеріалах справи відсутні докази корегування показів лічильника та обсягів споживання.

Від ОСОБА_1 не надходило клопотань про витребування доказів по справі, а саме у ПАТ «Запоріжжяобленерго» інформації щодо корегування показів лічильника та обсягів споживання по його особовому рахунку.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбаченні договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Індивідуальний побутовий споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим.

Постачальник надає рахунок Споживачу до сплати із зазначенням у ньому обсягу споживання, розрахованого оператором системи, з урахуванням поточного споживання.

Таким чином, ОСОБА_1 здійснював фактичне споживання електричної енергії за період з 01 червня 2022 по 31 серпня 2023 включно, яка постачалась ТОВ «Запоріжжяелектропостачання».

Частиною 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» покладено на Споживача зобов`язання сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відтак позов ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію за період з 01 червня 2022 по 31 серпня 2023 включно підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права, з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позову.

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню лише з підстав порушення норм процесуального права, а вимоги позову ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» підлягають задоволенню в повному обсязі, то витрати по сплаті судового збору, які понесені позивачем в суді першої інстанції підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2024 року у цій справі скасувати.

Прийняти нову постанову наступного змісту.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01.08.2022 по 31.08.2023 в сумі 33 699 (тридцять три тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Постанова складена 11 жовтня 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков