Справа № 368/880/24
Рішення

Іменем України

"11" жовтня 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

головуючого - судді Закаблук О.В.

при секретарі - Токовенко Н.О.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд, -

В С Т А Н О В И В :

05.06.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської оласті надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, в прохальній частині якої позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ), на її користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рнокпп: НОМЕР_2 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає малолітня дитина донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісяця починаючи з моменту звернення із даною заявою і до досягнення дитиною, трирічного віку, а саме до 07 жовтня 2026 року.

2. Звільнити мене від сплати судового збору.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовувала наступними фактичними обставинами справи та нормами права:

- 09.09. 2021 року між нею, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (далі Позивач), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі Відповідач), було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що 09.09.2021 року складено відповідний актовий запис № 98.

Від шлюбу мають спільну дитину:

- доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що 17 жовтня 2023 року складено відповідний актовий запис № 165.

На даний час вони не проживать разом однією сім`єю, Відповідач проживає окремо від позивачки з дитиною в місті Києві, де на даний час працює в органах МВС, але надавати свою адресу фактичного проживання їй чомусь відмовляється. Розірвати шлюб вони не можуть оскільки дитині не виповнилося одного року. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Оскільки вона на даний час перебуває в декретній відпустці та не може працювати, щоб забезпечувати свої потреби, а тих коштів, що вона отримує по догляду за дитиною в розмірі 860 гривень щомісячно їй зовсім недостатньо, щоб хоч трохи покривало її нагальні потреби в її життєдіяльності, тому, у зв`язку із складним матеріальним становищем, вона потребує матеріальної допомоги на своє утримання, але Відповідач відмовляється допомагати їй матеріально навіть в мінімальному обсязі чим порушує її права, тому вона змушена звертатися до суду, адже, відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Наскільки їй відомо інших аліментних зобов`язань на сьогодні у Відповідача немає та на утриманні у Відповідача ніхто не перебуває, він є повністю працездатний і може надавати матеріальну допомогу на її утримання.

Право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Оцінюючи в сукупності наведені вище норми сімейного кодексу, вона має повне право на утримання від Відповідача, як батька дитини, аліментів до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування Позивача.

За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

На виконання вимог вказаної п. 6-8, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повідомляє наступне:

- п.6. нею не вживалися заходи врегулювання спору у досудовому порядку, оскільки законом не визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору у даній категорії справ;

- п.7. - заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви, нею не здійснювалися;

- п.8. - усі докази, що були наявні у неї, - були додані до позовної заяви в розділі "Додатки. Оригінали зазначених письмових доказів, знаходяться у неї;

- п.9. - її звільнено від сплати судового збору;

- п. 10. - надає власне письмове підтвердження про те, що нею не подано іншого позову(позовів) до цього самого Відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тому на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 84, 91 Сімейного кодексу, ст.ст. 2, 4, 23, 27, 28, 43, 175 та 184 ЦПК України, - позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги, які викладені в прохальній частині позовної заяви.

05.06.2024 року автоматизованою системою документобігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., призначно справа № 368/880/24, провадження № 2/368/584/24.

10.09.2024 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 12 год. 00 хв. 11.10.2024 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 11.10.2024 року, позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, проте, - на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява позивачки ОСОБА_1 , в якій вона просить суд слухати спаву без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 11.10.2024 року, відповідач ОСОБА_2 , - не з`явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява, в якій відповідач ОСОБА_2 просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити, процесуальні наслідки визнаненя позову йому зрозумілі.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам проведення підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити, - шляхом винесення судового рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним:

- Підсудність:

- Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

Проте, згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з довідки № 119, яка видана 10.05.2024 року виконавчим комітиетом Кагарлицької міської ради Київської області, - позивачка по справі, - ОСОБА_1 , 2002 року народження, - зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, - ОСОБА_5 , 2023 року народження.

Отже, враховуючи місце реєстрації (проживання) позивачки ОСОБА_1 , та те, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі як ч. 1 ст. 28 ЦПК України, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача.

- Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права:

- Позивачкою по справі є громадянка України ОСОБА_6 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка село Слобода Обухівського району Київської обласі, Україна, громадянка України, паспорт громадянки України (ID картка) № НОМЕР_5 , виданий 01.10.2021 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: : АДРЕСА_3 ).

- Відповідачем по справі є громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Мітлинці Гайсинського району Вінницької області, України, громадянин України, паспорт громадянина України (ID картка) № НОМЕР_6 , виданий 12.08.2021 року органом 0517, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ).

Спір між сторонами виник в галузі сімейних правовідносин, зокрема, в частині обов`язку подружжя по утриманню, за наступних обставин:

- 09 вересня 2021 року позивачка ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, - ОСОБА_2 .

Вищевказаний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане 09 вересня 2021 року, ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець село Мітлинці Гайсинського району Вінницької області, Україна, громадянин України), та ОСОБА_7 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка село Слобода Обухівського району Київської області, Україна, громадянка України), зареєстрували шлюб 09 вересня 2021 року, про що 09.09.2021 року складено відповідний актовий запис за № 98.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_8 .

Дружини ОСОБА_8 .

Від спільного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , яке видане 18 жовтня 2023 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазнгачено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в місті Кагарлик Обухівського району Київської області, Україна, про що 17 жовтня 2023 року складено відповідний актовий запис за № 165.

В графі «батько» зазначений ОСОБА_2 , - відповідач по даній справі.

В графі «мати» зазначена ОСОБА_1 , - позивачка по даній справі.

Проте, спільне шлюбно сімейне життя у сторін не склалося, в зв`язку з чим сторони хоча і не розірвали шлюб в судовому порядку, - проте, - спільно не проживають, зокрема, - спільного бюджету не мають, а позивачка вимагає кошти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та відповідачем не оспорюється:

- на даний час сторони не проживать разом однією сім`єю, Відповідач проживає окремо від позивачки;

- відповідач проживає в Київській області в іншому населеному пункті, - с. Чайки Бучанський район Київської області;

- відповідач офіційно працевлаштований;

- відповідач іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений;

- розірвати шлюб сторони не можуть, оскільки дитині не виповнилося одного року;

- спільна дитина сторін проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні;

- позивачка перебуває в декретній відпустці та не може працювати;

- позивачка потребує матеріальної допомоги на своє утримання, але Відповідач відмовляється допомагати їй матеріальної допомги в добровільному порядку.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступні норми права:

- Суд зазначає, що даний спір лежить як в площині основного Закону України, - Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, так і в площині норм галузевого права, - норм СК України.

Отже, що стосується Конституції України, то в даному випадку суд застосовує наступні положення.

Перш за все слід зазначити, що Конституція України є основною національної правової системи, є юридичною базою для розвитку українського законодавства, правозастосовної діяльності, правосвідомості та правової культури.

Слід зазначити також, що преамбула Конституції України відіграє роль орієнтира у практичній діяльності державних органів і органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, посадових і службових осіб та громадян, визначає загальну лінію правотворчої діяльності, вказує стратегічний напрям конституційного і нормативно правового регулювання в цілому.

Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, пряма дія конституційних норм вимагає, що навіть за наявності і при застосуванні поточних конституційних законів та інших нормативно правових актів правозастосовний орган посилався не тільки на них, а спочатку на ту норму Конституції, на розвиток якої або ж на основі якої вони прийняті і діють.

Слід зазначити, що згідно ППВС України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді конкретних справ повинні керуватися насамперед нормами Конституції України.

Що ж стосується гарантованості звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, то це положення є втіленням прямої дії конституційних норм щодо судового захисту прав і свобод людини і громадянина, що знайшло свій вираз, зокрема в ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно ч. 2 ст. 22 Конституції України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно ч. 3 ст. 24 Конституції України рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров`я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою Материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Отже, ч. 1 ст. 51 Конституції України встановлює основні принципи регулювання сімейних відносин, які знаходять своє втілення в Сімейному кодексі України та інших нормативно- правових актах.

В даному випадку суд особливо наголошує на тому, що кожен з подружжя має рівні права й обов`язки в шлюбі й сім`ї.

Це положення знайшло своє закріплення в ч. 6 ст. 7 та інших статтях СК України.

Так, дружина та чоловік мають право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України); на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку (ст. 52 СК України); на зміну прізвища (ст. 53 СК України); на свободу і особисту недоторканність (ст. 56 СК України).

Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Таким чином, у сімейних відносинах подружжя немає переваг один перед одним, хоча в окремих випадках законом враховуються біологічні особливості жінки та чоловіка, які перебувають у шлюбі. Так, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності (ч. 1 ст. 84 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, ст. 51 Конституції України визначає механізми захисту прав свобод людини і громадянина.

Наявність таких механізмів одна з обов`язкових ознак справді демократичної держави. Особлива роль у захисті прав і свобод належить суду.

Це обумовлено демократичністю і професіоналізмом судового розгляду, який базується на незалежності суду, гласності, змагальності, безпосередності, усності судового процесу, необхідності пред`явлення доказів тощо.

Зміст ст. 55 відповідає міжнародно-правовим стандартам щодо гарантованого захисту основних прав і свобод людини.

Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголошує, що «кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом», а п. а ст. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права в імперативній формі вимагає від кожної держави учасниці цього Пакту «забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту».

Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплене в ч. 1 ст. 55 Конституції України універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації.

Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, а саме, - в порядку цивільного, кримінального, адміністративного, а також конституційного судочинства.

Найбільш місткою формою, пристосованою для безпосереднього захисту порушених прав, є цивільне судочинство.

В Цивільному процесуальному кодексі України межі права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства визначені досить широко.

Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа вправі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Конституційні правовідносини в цьому переліку не вказані. Але, зважаючи на статус Конституції України як нормативного акта прямої дії, видається, що до розробки спеціальних конституційно-процесуальних нормативних актів судовий захист прав і свобод, що випливають з конституційних правовідносин, може здійснюватися в порядку цивільно-процесуального судочинства із застосуванням аналогії права.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 68 Конституції України встановлено суттєву заборону (яка має форму легального обов`язку) для кожної людини, яка, по своїй суті має вираз, - не посягати на права, свободи, честь і гідність інших людей.

Слід зазначити, що хоча вищевказане положення спрямоване на регулювання людських взаємин, держава покладає на себе певного режиму, стану цих взаємин, шляхом, зокрема, судового захисту законних прав та інтересів громадянина.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Даний припис тісно пов`язаний із положенням ч. 1 ст. 57 про гарантування кожному права знати свої права й обов`язки.

Ця норма, не перетворюючи згадане право на обов`язок, все ж зобов`язує людину зазнати юридичної відповідальності і «перетерпіти» певні позбавлення, обмеження в разі порушення нею законів - незалежно від того, чи був відомий громадянину їхній зміст, чи ні.

Юридична відповідальність - це закріплений у законодавстві та забезпечуваний державою юридичний обов`язок правопорушника зазнати примусового додаткового позбавлення певних цінностей, що йому належали.

Норми матеріального права, зокрема, галузевого права, - норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо стягнення аліментів на дружину на час вагітності.

Дане спірне питання врегульовано Главою 9 СК України, - Права та обов`язки подружжя по утриманню.

Згідно ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Отже, що стосується вищевказаних норм галузевого права, то суд зазначає наступне.

Перш за все, суд наголошує на тій обставині, що шлюб в Україні є добровільним союзом жінки та чоловіка.

Як судом зазначено вище, положеннями ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Права та обов`язки подружжя по утриманню тісно пов`язані з особистими немайновими правами та обов`язками подружжя, зокрема передбаченим ст. 55 Сімейного кодексу обов`язком дружини та чоловіка спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги.

Вступаючи в шлюб, подружжя добровільно бере на себе обов`язки, в тому числі й по матеріальній підтримці одне одного.

Законодавець закріпив даний обов`язок стосовно подружжя, тобто осіб, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Сімейний кодекс вживає терміни «утримання» та «аліменти», чітко не розмежовуючи дані поняття, які фактично використовуються як синоніми.

У разі, якщо обов`язок по матеріальній підтримці не виконується, утримання (аліменти) можна отримати в судовому порядку, при цьому необхідно враховувати встановлені ст. 75 Сімейного кодексу підстави.

В даному випадку, суд вважає, що право на отримання аліментів позивачка ОСОБА_9 отримала в зв`язку з наступними обставинами, які є юридично значущі в даному випадку:

- 1. Право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги.

В ч. 4 ст. 75 СК України перелічено випадки, коли особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, - якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, - відповідача ОСОБА_2 , адже вона не має заробітної плати, пенсії, стипендії, доходів від використання того чи іншого майна, відсутні додаткових доходів (наприклад, від здавання в оренду нерухомого майна, авторських гонорарів, дивідендів, тощо).

Окрім того, як судом було вказано вище, позивачка ОСОБА_1 влаштуватися на роботу немає змоги, що обумовлено малим віком дитини, - дитині всього лише 1 (один) рік, відповідно, - дитина потребує постійного догляду, (зокрема, - годування груддю), який може забезпечити лише біологічна матір, - позивачка по справі.

Вищевказані факти стороною відповідача не оспорювалися а тому приймаються судом на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, а тому не потребують додаткового доказування.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 міг оспорити дані факти, навіть не з`являючись в судове засідання, а саме, - шляхом направлення на адресу суду відзвиу на позовну заяву, проте, відповідач таким правом не скористався, напроти, - надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій визнав позов, та просив його задовольнити.

- 2. Другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно її не надає.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі, - ОСОБА_2 працездатного віку, працездатний, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні немає, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти, - в судовому засіданні не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

Згідно ч. 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, в грошовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно, враховуючи вищевказану норму права, аліменти з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягувати з часу подання позовної заяви, а саме, - з 05.06.2024 року.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій формі.

В даному випадку суд, зважаючи на позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 , - не бачить перепон щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів в частці, так як дана позовна вимога не суперечить положенню ч. 1 ст. 80 СК України.

Що ж стосується розміру аліментів, то слід зазначити, що при вирішення справ такої категорії, суду необхідно встановити всі обставини справи, що мають істотне значення: рівень доходів подружжя-відповідача, знаходження на його утриманні інших осіб (неповнолітніх, батьків тощо), працездатність, стан здоров`я, а також, чи після виплат у подружжя-відповідача залишиться засоби, необхідні для існування на тому ж рівні прожиткового мінімуму, в протилежному випадку така особа фактично стане такою, що потребує матеріальної допомоги.

Отже, враховуючи ті обставини, що відповідач по справі, - ОСОБА_2 працездатного віку, працездатний, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дружини, в судовому засіданні не встановлено, то суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача, - ОСОБА_2 , щомісячно, на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня подання заяви, - з 05.06.2024 року, і до досягнення малолітньою дитиною трирічного віку, - до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, положення ст. 84 СК України передбачає спеціальні підстави виникнення права на утримання, при цьому право на утримання виникає незалежно від факту працездатності дружини.

Окрім того, при винесенні рішення по даній цивільній справі враховував судову практику як судів першої, так судів і апеляційної, касаційної інстанцій.

Проаналізувавши вищевказану практику судів різних рівнів, слід зазначити, що суди практично у всіх випадках задовольняють позови про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, коли відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Також в даному випадку слід застосувати положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 2 ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 2, 3, 7, 15, 18, 21, 27, 75, 77, 79, 80, 84, 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 191 СК України, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Мітлинці Гайсинського району Вінницької області, України, громадянина України, паспорт громадянина України (ID картка) № НОМЕР_6 , виданий 12.08.2021 року органом 0517, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), аліменти на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки село Слобода Обухівського району Київської обласі, Україна, громадянки України, паспорт громадянки України (ID картка) № НОМЕР_5 , виданий 01.10.2021 року органом 3231, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: : АДРЕСА_3 ), на її утримання, щомісячно, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня подання заяви, - з 05.06.2024 року, і до досягнення малолітньою дитиною, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , трирічного віку, - до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Закаблук