Справа № 523/3298/24
Провадження №2/523/2771/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"30" вересня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

представника позивача адвоката Гортолум В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, скасування їх реєстрації місця проживання за цією адресою, виселення з житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, скасування їх реєстрації місця проживання за цією адресою, виселення з житлового приміщення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. Так позивачка, ОСОБА_1 , є власницею квартири, загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки, за яким вона була іпотекодержателем.

Так, 11.03.2020 між позивачкою, як позикодавцем, та ОСОБА_5 , як позичальником, було укладено договір позики, серія номер: 105, відповідно до якого позичальник зобов`язувався повернути позивачці суму грошових коштів у розмірі 627 775,00 грн, що станом на день укладення договору за курсом НБУ складало 24 800,00 дол. США.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, ОСОБА_5 як Іпотекодавець передала в іпотеку квартиру загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.2.2 договору іпотеки сторони домовились, що на підставах передбачених законодавством України, на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 67,9кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , може бути звернене стягнення.

Згідно з пунктом 2.2.5 договору іпотеки будь-які вимоги третіх осіб не забезпечені і не будуть забезпечені предметом іпотеки чи правами на його отримання незалежно від строків виникнення цих вимог.

Як передбачено пунктом 5.2 договору іпотеки, іпотекдержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у випадку смерті іпотекодавця, а також у разі прийняття рішення проголошення фізичної особи -іпотекодавця померлою або безвісно відсутньою або недієздатною повністю чи частково.

ОСОБА_5 померла, а зобов`язання щодо повернення нею грошових коштів мені як позичальнику виконано не було.

13.01.2022 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Кобзар О.Ю. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46224902 про реєстрацію за позивачкою ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, іпотечні відносини було припинено з моменту реєстрації права власності на квартиру, а саме з 13.01.2022 відповідно до ст. 17 закону України «Про іпотеку».

Згідно з Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № П1-237770-ю/л, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 28.11.2023 за вих. № 3005 Н/01-22 в квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, в квартирі, яка належить позивачці на праві приватної власності, проживає без реєстрації ОСОБА_4 .

Всі вищезазначені відповідачі по справі є родичами померлої ОСОБА_5 .

Позивачка стверджує, що відповідачі проживають у квартирі, без будь яких правових підстав та позивачкою неодноразово при телефонній розмові з ОСОБА_4 висловлювалась вимога, щодо звільнення нею та іншими співмешканцями приміщення квартири.

Станом на теперішній час відповідачі ігнорують вимоги позивачки, як власника, чим порушують її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

Позивачка стверджує, що жодних договірних відносин між нею та відповідачами укладено не було, а отже будь яких підстав для законного проживання чи користування майном, яке належить у відповідачів немає.

Крім того, за своє проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі навіть не сплачують комунальні послуги, виправдовуючи це своїм скрутним матеріальним становищем.

На підставі викладеного, позивачка просить:

Визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та будь-яких осіб, що фактично проживають в квартирі, такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ;

Зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

Виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та будь-яких осіб, що фактично проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що позивачка не погоджувала проживання відповідачів у квартирі, а відповідачі добровільно не бажають звільнити квартиру.

В судове засідання відповідачі не з`явились, про розгляд справи неодноразово повідомлялись за місцем реєстрації, однак судові повістки не отримують, оскільки адресати відсутні, що підтверджується поштовими повідомленнями.

На підставі викладеного, за згодою представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити заочне рішення у справі.

Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини.

Так позивачка, ОСОБА_1 , є власницею квартири, загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення від 13.01.2022 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Кобзар О.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46224902, що була наслідком укладеного договору іпотеки.

Так, 11.03.2020 між позивачкою, як позикодавцем, та ОСОБА_5 , як позичальником, було укладено договір позики, серія номер: 105, відповідно до якого позичальник зобов`язувався повернути позивачці суму грошових коштів у розмірі 627 775,00 грн, що станом на день укладення договору за курсом НБУ складало 24 800,00 дол. США.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, ОСОБА_5 як Іпотекодавець передала в іпотеку квартиру загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.2.2 договору іпотеки сторони домовились, що на підставах передбачених законодавством України, на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 67,9кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , може бути звернене стягнення.

Згідно з пунктом 2.2.5 договору іпотеки будь-які вимоги третіх осіб не забезпечені і не будуть забезпечені предметом іпотеки чи правами на його отримання незалежно від строків виникнення цих вимог.

Як передбачено пунктом 5.2 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у випадку смерті іпотекодавця, а також у разі прийняття рішення проголошення фізичної особи -іпотекодавця померлою або безвісно відсутньою або недієздатною повністю чи частково.

ОСОБА_5 померла, а зобов`язання щодо повернення нею грошових коштів мені як позичальнику виконано не було.

13.01.2022 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Кобзар О.Ю. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46224902 про реєстрацію за позивачкою ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, іпотечні відносини було припинено з моменту реєстрації права власності на квартиру, а саме з 13.01.2022 відповідно до ст. 17 закону України «Про іпотеку».

Згідно з Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № П1-237770-ю/л, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 28.11.2023 за вих. № 3005 Н/01-22 в квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, в квартирі, яка належить позивачці на праві приватної власності, проживає без реєстрації ОСОБА_4 .

Позивачка стверджує, що відповідачі проживають у квартирі, без будь яких правових підстав та позивачкою неодноразово при телефонній розмові з ОСОБА_4 висловлювалась вимога, щодо звільнення нею та іншими співмешканцями приміщення квартири.

Станом на теперішній час відповідачі ігнорують вимоги позивачки, як власника, чим порушують її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

В судовому засіданні представник позивачки пояснила, що відповідачі перешкоджають позивачці користуватись квартирою, до квартири її не пускають, виселятись добровільно не бажають, за комунальні послуги не сплачуть.

Правові підстави ухваленого рішення.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду в справі № 686/11782/17-ц від 15.01.2020 року, якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), зід 16 жовтня 2019 року у справі № 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18).

Відповідачі не є членами сім`ї позивача, спільним побутом зі мною не пов`язані, тобто проживаючи та користуючись житлом перешкоджають позивачу, як власнику, у здійсненні права власності на належне мені майно.

Суд також вважає, що у зв`язку з втратою ОСОБА_5 права власності на квартиру загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі також втратили право користування квартою, оскільки їх права користування квартирою було безпосередньо було пов`язано з колишнім власником квартири.

Враховуючи, що між позивачка не надавала згоди відповідачам на користування квартирою, то подальше проживання їх може розцінюватись як самоправне, тобто без законних на те підстав, зайняття жилого приміщення, що в свою чергу є підставою для виселення із займаного жилого приміщення (ч. 1 ст. 109, ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України).

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного суду, визначеній в постанові від 5 червня 2020 року в справі № 196/476/13-ц.

Пунктом 44 рішення ССПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» визначено, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Верховний Суд в постанові від 15 січня 2020 року в справі № 754/613/ 18-ц зазначив, що при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Однак відповідачі не надали жодних доказів того, що позбавлення їх права на житло буде для них надмірним тягарем.

Отже суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити позовні вимоги в частині: виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири АДРЕСА_2 ) без надання іншого жилого приміщення.

В той же час, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, скасування їх реєстрації місця проживання необхідно залишити без задоволення, оскільки суд задовольняє позовні вимоги про виселення, що є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Так, згідно п. 50 «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Керуючись ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268, 280-281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, скасування їх реєстрації місця проживання за цією адресою, виселення з житлового приміщення задовольнити частково.

2. Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири АДРЕСА_2 ) без надання іншого жилого приміщення.

3. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

4. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

5. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

6. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, скасування їх реєстрації місця проживання залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду в 30 -ти денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано в 30 -ти денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя В.К. Кисельов

Повний текст рішення складено та підписано 09.10.2024