ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/661/24Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/806/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 липня 2024 року, ухвалене суддею Губіш О.А. у цивільній справі №594/661/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області) звернулось до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що з 1 липня 2020 року ОСОБА_1 перебувала на обліку у ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі №500/9018/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2022 року, зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу №3723-XII, починаючи з 19 жовтня 2021 року. У зв`язку із переведенням на інший вид пенсії виникла переплата пенсії ОСОБА_1 за період з 10 жовтня 2021 року по 30 вересня 2023 року у розмірі 87042,83 грн, яку ГУ ПФУ в Тернопільській області просило стягнути з відповідачки як безпідставно набуту.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Тернопільській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вказує, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, оскільки судом не враховано, що переплата пенсії виникла внаслідок проведення перерахунку пенсії на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі №500/9018/21 за позовом ОСОБА_1 , тобто безпідставне набуття та збереження майна було результатом поведінки набувача майна.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

Згідно довідки Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Відділу перерахунків пенсій №1 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про переплату пенсії від 08.09.2023, розглянувши пенсійну справу №25 одержувача пенсії ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено переплату пенсії в розмірі 87042, 83 грн, яка виникла в період з 19.10.2021 по 30.09.2023. Переплата пенсії виникла внаслідок виконавчого провадження на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження на лист №500/9018/21, який виданий 07.07.2022 (на провадження рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 у справі №500/9018/21), який надійшов до управління 11.07.2022 (Вхідний №2168/03-16 від 11.07.2022). ОСОБА_1 переведено на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХХІІ, з 19.10.2021.

З цього приводу, ГУ ПФУ в Тернопільській області 2 жовтня 2023 року надіслав ОСОБА_1 повідомлення про необхідність з`явитися до відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для з`ясування питань виплати пенсій.

01 листопада 2023 року ОСОБА_1 написала на ім`я начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області заяву, в якій зазначила, що вона відмовляється повертати пенсію в сумі 87042, 83 за період з 19 жовтня 2021 року по 30 вересня 2023 року в зв`язку з тим, що вини її в цьому немає.

Згідно акту про ознайомлення пенсіонера про переплату від 07 листопада 2023 року, ОСОБА_1 була повідомлена а також в телефонному режимі ознайомлена про переплату в сумі 87042, 83 грн, яка виникла внаслідок виконавчого провадження на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження на лист №500/9018/21, який виданий 07 липня 2022року, який надійшов до управління 11 липня 2022 року (Вхідний №2168/03-16 від 11.07.2022). ОСОБА_1 переведено на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХХІІ, з 19.10.2021 року. ОСОБА_1 письмово відмовилася повертати дану переплату.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі за № 753/15556/15-ц зроблено висновок: «Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у ст. 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відтак, повернення надмірно сплачених сум пенсій відбувається лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера внаслідок його зловживань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із даним позовом, ГУ ПФУ в Тернопільській області, як на підставу виникнення переплати пенсії посилалось на переведення ОСОБА_1 на інший вид пенсії внаслідок виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі №500/9018/21.

Разом з тим, ГУ ПФУ в Тернопільській області у відповідності до положень ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не надано доказів на підтвердження помилки розрахунку при нарахуванні пенсії та надання ОСОБА_1 завідомо неправдивих даних, які стали підставою для перерахування пенсії чи зловживань останньої при отриманні пенсії.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів у розмірі 87042,83 грн, які є пенсійною виплатою.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 8 жовтня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.