Провадження № 2-о/761/566/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі: ОСОБА_1 ,

заявника: ОСОБА_2 ,

представника заявника: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2024 року до суду надійшла зазначена заява в якій заявник просить: видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_2 :

- заборонити ОСОБА_1 наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування ОСОБА_2 за наступними адресами: АДРЕСА_1 (приміщення фактичного місця мешкання ОСОБА_2 );

- заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо заявник за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) з ОСОБА_2 , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що у період з жовтня 2023 року і по 27 серпня 2024 року він та ОСОБА_1 перебували у фактичних сімейних відносинах та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у встановленому чинним законодавством України порядку.

Як зазначає заявник, починаючи з травня 2024 року його життя з ОСОБА_1 стало нестерпним: ОСОБА_1 почав систематично проявляти стосовно заявника безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути; виражатися на його адресу нецензурною лайкою; вести аморальний спосіб життя, внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, що породжували як психологічне, так і фізичне домашнє насильство, ОСОБА_1 постійно через психологічний тиск та погрози фізичним насильством вимагає у заявника його особисті гроші, безпідставно передати йому майно заявника тощо.

Серед зафіксованих проявів домашнього насильства з боку ОСОБА_1 є:

- медичні довідки КНП «Центр ЕМД та МК» (швидка невідкладна допомога) від 06.06.2024, 06.08.2024, 27.08.2024 року, надані за результатами виїзду на адресу спільного місця проживання ( АДРЕСА_1 ) заявника та заінтересованої особи невідкладної швидкої допомоги як наслідок психологічного та фізичного насилля, погроз та залякування з боку ОСОБА_1 , що призвело до гіпертонічного кризу заявника;

- 27 серпня 2024 року близько 19 год. 30 хв. за адресою АДРЕСА_1 виник конфлікт між заявником та заінтересованою особою, в ході якого останній висловлювався нецензурною лайкою, ображав заявника, погрожував фізичною розправою, в тому числі в телефонному режимі, внаслідок чого заявником було подано заяву про вчинення домашнього насилля через безкоштовну телефонну «гарячу лінію» Національної поліції України, яка зареєстрована за № 51549 та викликано черговий наряд поліції (зафіксований номер викликів та заяв про вчинення злочину №171681450 та №171681451).

Також, 02.09.2024 року ОСОБА_2 подав заяву про вчинення злочину, яка зареєстрована Шевченківським управлінням поліції за № А-22389.

Оскільки заявник вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства просить застосувати до кривдника обмежувальний припис.

В судовому засіданні заявник та його представник вимоги заяви підтримали та просили її задовольнити.

Заінтересована особа в судовому засіданні заперечував задоволення заяви оскільки він із ОСОБА_2 не проживав однією сім`єю, не вели спільне господарство, будь-яких неправомірних дій відносно заявника він не вчиняв. Аналогічні пояснення в судовому засіданні, яке відбулось 10.10.2024 року надав представник ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані суду документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що подана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає:

кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

При зверненні до суду з даною заявою ОСОБА_2 стверджував, що він з ОСОБА_1 у період з жовтня 2023 року і по 27 серпня 2024 року перебував у фактичних сімейних відносинах та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

При цьому, ОСОБА_1 в судовому засіданні категорично заперечував факт спільного проживання із заявником та пояснив, що він протягом дня працював у заявника та виконував роботу, зокрема, що підтверджується укладеним 11.09.2024 року між ними договором про надання послуг (виконання робіт) у сфері інформатизації. Ввечері, після завершення робочого дня, повертався за місцем свого проживання на вул.М.Берлінського, мав особисте життя, яке не було пов`язанне із заявником.

Суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували ті обставини, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, враховуючи що сторони мають протилежні пояснення щодо зазначених обставин.

В той же час, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.09.2024 року, справа №761/34369/24, встановлено, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишнього співмешканця ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Однак суд не може прийняти до уваги встановлене судом, оскільки ОСОБА_1 у строки, визначені діючим заколнодавством подав апеляційну скаргу на постанову від 26.09.2024 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Аналізуючи положення п.3 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» можна зробити висновок, що вказаний Закон поширюється на осіб, які, зокрема, проживають/проживали однією сім`єю, але не перебували у родинних відносинах чи у шлюбі між собою.

Під час слухання справи досліджені судом докази та пояснення сторін зводяться до претензій ОСОБА_2 про викрадення його особистих коштів ОСОБА_1 та неналежного виконання зобов`язань за договором.

Крім того, під час слухання справи не було встановлено застосування фізичного насильства відносно ОСОБА_2 .

Таким чином, оскільки під час слухання справи судом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 350-1-350-8 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Притула Н.Г.