КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/5432/22 Головуючий у І інстанції - Саламон О.Б.
апеляційне провадження №22-ц/824/5400/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, -

установив:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києваіз позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначив, що 06 грудня 2021 року о 19 год 45 хв по вул.Антоновича в м. Києві сталась ДТП за участю його автомобіля ««Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим йому завдано матеріальної шкоди.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року відповідача визнано винним у вчиненні даної ДТП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу №206177440 від 01 листопада 2021 року.

За результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, страховик сплатив страхове відшкодування у сукупному розмірі 44812,41 грн.

Разом з тим, згідно з Актом виконаних робіт та квитанцій на придбання деталей для проведення ремонту загальна вартість ремонту автомобіля складає 80800 грн.

Відтак, з відповідача належить стягнути різницю між фактичною шкодою та розміром страхового відшкодування в розмірі 35987,59 грн.

Крім того, просив стягнути моральну шкоду, посилаючись на те, що він зазнав душевних хвилювань щодо вимушених фінансових втрат, при цьому виникла роздратованість, постійні переживання та турботи, пов`язані із пошкодженням автомобіля.

Моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 5000 грн.

Просив суд, стягнути з відповідача на його користь різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування в сумі 35987,59 грн., моральну шкоду - 5000 грн., витрати на правову допомогу - 25000 грн. та судовий збір - 992,40 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року, вказаний вище позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму збитків у розмірі 35987,59 грн., немайнову (моральну) шкоду у розмірі 3000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн. та судовий збір.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності та за відсутності його представників, що позбавило його можливості надати додаткові пояснення з урахуванням отриманих доказів від ТДВ «СК «Альфа-Гарант», а саме аварійного сертифікату та протоколу огляду транспортного засобу від 15 грудня 2021 року, поставити питання представнику позивача.

Вказує, що позивач закупив і встановив на своє авто вживані запчастини за цінами, які в 1,5-2 рази нижчі за ціни на нові запчастини, які обраховано в ремонтній калькуляції №ЦВ/21/7745 від 18 січня 2022 року страхової компанії, але в частині виконання видів відновлювальних робіт та їх ціни, позивачем надані документи, які суперечать висновкам протоколу огляду представника страхової компанії в частині наявності пошкодження конкретних частин авто, так і калькуляції страхової компанії внаслідок дублювання видів робіт, дублювання витрат, встановлення витрат, які не відповідають характеру пошкоджень і об`єктивній методиці їх усунення, проте суд першої інстанції не дав цьому факту оцінки.

Дублювання видів робіт, дублювання витрат, встановлення витрат, які не відповідають характеру пошкоджень і об`єктивній методиці їх усунення свідчить про бажання позивача безпідставно збагатитися.

Вказує, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивачем не доведено, чому саме в його випадку, розмір моральної шкоди він визначив у сумі 5000 грн.

Крім того, з урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, то судові витрати слід покласти на позивача.

Просив суд, скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_5 надійшов відзив, в обґрунтування якого зазначив, що доводи апелянта фактично зводяться до незгоди із судовою оцінкою обставин справи, що само по собі не є підставою для скасування судового рішення.

При цьому апелянт не зазначив конкретних правових норм, які, на його думку, порушив суд першої інстанції при ухваленні рішення.

В апеляційній скарзі відповідач повторює свою позицію про неможливість при визначенні розміру збитків, що підлягають відшкодуванню винною у скоєнні ДТП особою (відповідачем), виходити з фактичних витрат, понесених потерпілою особою (позивачем) на ремонт автомобіля.

Однак, цим доводам суд першої інстанції надав оцінку і в апеляційній скарзі відповідні висновки суду відповідачем з посиланням на норми чинного законодавства не спростовані.

У своїй скарзі апелянт вдається до порівняння розрахунків завданої йому шкоди, наведених страховою компанією та експертом з калькуляцією ремонтних робіт, фактично оплачених ним (позивачем).

Однак, правові підстави для такого порівняння та його врахування відсутні, оскільки відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом першої інстанції надана правильна оцінка наявному у справі висновку експерта, зазначивши, що факту завищення вартості ремонтних робіт, фактично оплачених ним, експерт не встановив, оскільки це питання не відноситься до завдань автотоварознавчої експертизи.

Будь-яких інших доказів, щодо умисного чи штучного завищення розміру збитків матеріали справи не містять та відповідач на такі не посилається.

Стосовно розміру моральної шкоди, то як в позовній заяві, так і в рішенні суду наведено обставини та обґрунтування цього, зокрема, з урахуванням засад розумності та справедливості, апелянтом не спростовані такі доводи.

Крім того, вказує, що розмір гонорару за надання йому правової допомоги відрізняється в залежності від стадії надання такої допомоги, таким чином розмір витрат на правову допомогу залежав від поведінки відповідача.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Також просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 20000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 06 грудня 2021 року о 19 год 45 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Антоновича в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , чим порушив п.13.1 ПДР України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 26 січня 2022 року відповідача визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу №206177440.

У зв`язку з цим 08 грудня 2021 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Як вбачається з розрахунку суми страхового відшкодування, загальна вартість відновлювального ремонту становить 82944,11 грн., за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу розмір страхового відшкодування становить 44812,41 грн., який позивачу було сплачено 03 лютого 2022 року.

В той же час, відповідно до наданих позивачем квитанцій та Акту виконаних робіт, фактична вартість відновлювального ремонту становить 80800 грн. (53500 грн. - ремонтні роботи, 27300 грн. - вартість запчастин).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 35987,59 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог в зазначеній частині.

Стягуючи з відповідача моральну шкоду у розмірі 3000 грн, суд першої інстанції виходив із принципу справедливості та розумності.

Стягуючи витрати на правову (правничу) допомогу, суд першої інстанції виходив з фактичного обсягу виконаної роботи та її незначну складність, виходив з вимог розумності, справедливості та пропорційності.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1187 цього Кодексу, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК.

Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягненняз відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 35987,59грн., оскільки майнова шкода є доведеною та обґрунтованою.

Крім того, ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з розміром стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди у сумі 3000 грн,оскільки доведена вина відповідача у вчиненні ДТП, при цьому враховується характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку із завданням шкоди йогомайну, зокрема, враховано зміни звичайного укладу життя позивача та додаткові зусилля для його організації у зв`язку із неможливістю користуватися власним транспортним засобом, неможливістю здійснювати звичайну щоденну та робочу діяльність у ритмі, який був у нього раніше.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками зробленими судом першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

В частині оскарження апелянтом розміру стягнутої суми витрат на правничу допомогу, то апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_2 в позовній заяві ставив вимогу про стягнення судових витрат з відповідача на правничу допомогу.

На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, суду було надано: Договір про надання правової допомоги №31 від 07 лютого2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Грандліга», замовлення №1 від 07 лютого 2022 року до договору про надання правової допомоги №31 від 07 лютого 2022 року; виписку по рахунку; детальний опис робіт (надання послуг) №1 від 01 липня 2022 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/ West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 15000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та об`ємом виконаної адвокатом роботи, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення розміру витрат за надання правової допомоги та зміни рішення суду першої інстанції у цій частині.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 20000 грн.

На підтвердження понесених судових витрат на правову (правничу) допомогу представником позивача було додано до відзиву на апеляційну скаргу: замовлення №2 від 20 липня 2023 року до договору про надання правової допомоги №31 від 07 лютого 2022 року; виписку по рахунку від 24 липня 2023 року про оплату за правову допомогу на замовлення №2 від 20 липня 2023 року у розмірі 20000 грн.; ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що представник позивача у відповідно до вимог ЦПК України надіслав відзив на апеляційну скаргу відповідачу ОСОБА_1 , що підтверджується службовим чеком та описом вкладення.

Разом з тим клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідача до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача витрати позивача на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з питань, що стосуються справи; представництво інтересів клієнта під час розгляду справи в суді; складання, підписання, подання заяв по суті та інших необхідних процесуальних документів в процесі ведення справи) у розмірі 20000 грн., що обумовлено договором про надання правової допомоги №31 від 07 лютого 2022 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правову (правничу) допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 20000 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба