СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/88/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Шило М.І.,

скаржника ОСОБА_1 ,

боржника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бесараб Анюти Миколаївни (08132, Київська обл., Бучанський р-н., м.Вишневе, вул.Лесі Українки, 86) про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 р. стягувач ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м.Києва зі скаргою на дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бесараб А. М., які полягають у передачі матеріалів виконавчого провадження до Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за зареєстрованим місцем проживання боржника. Вказані дії державного виконавця вважає неправомірними та такими, що суперечать вимогам закону.

У судовому засіданні скаржник вимоги скарги підтримує та просить скасувати оскаржувану постанову державного виконавця. Вказує, що місце перебування боржника має пріоритетне значення над зареєстрованим місцем проживання, відтак матеріали виконавчого провадження мають бути повернуті до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області.

У судовому засіданні боржник заперечує проти задоволення скарги, вказує, що ним було ініційовано перенаправлення виконавчого провадження за його зареєстрованим місцем проживання, де він і проживає наразі фактично.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали встановив наступне.

Судом встановлено, що 20.03.2024 р. Святошинським районним судом м.Києва (ун.№759/25001/23) видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку) від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення із 20 грудня 2023 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття.

27.03.2024 р. постановою державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бесараб А.М. відкрито виконавче провадження НОМЕР_3.

01.05.2024 р. від боржника ОСОБА_2 надійшла заява про передачу виконавчого провадження за місцезнаходженням майна боржника, а саме: АДРЕСА_4 .

13.06.2024 р. постановою державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бесараб А.М. встановлено, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_5 за боржником не зареєстроване. Адреса місця реєстрації боржника є АДРЕСА_2 . У зв`язку із чим матеріали виконавчого провадження НОМЕР_3 передано до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому ЦМУМЮ.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» , передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Оскаржуючи постанову державного виконавця, стягувач вважає, що місце перебування боржника превалює над його зареєстрованим місцем проживання.

Встановлено, що боржник має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Слід зазначити, що зареєстроване місце проживання (тобто місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку) не є тотожним поняттям до місця перебування.

Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Право на місце проживання передбачене Конституцією України (ст. 33), Загальною декларацією прав людини (ст. 13), Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ст. 2) та Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ст. 12).

Відповідно до положень Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, визнається житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Однак, чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Місце проживання особи підлягає реєстрації у встановленому законом порядку.

Так, згідно п. 12 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Разом з цим, від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування».

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Таким чином, помилковими є посилання стягувача про виконання рішення суду за місцем перебування боржника.

З наведеного вбачається, що виконавець діяла на підставі та в межах повноважень, встановлених Законом, вчинені виконавчі дії не можуть свідчити про їх неправомірність.

Щодо інших заперечень скаржника, то суд доходить висновку, що вони не стосуються предмету оскарження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішенн. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищевикладеного керуючись ст. 1, 3, 4, 5, 24, 25 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 137, 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бесараб Анюти Миколаївни (08132, Київська обл., Бучанський р-н., м.Вишневе, вул.Лесі Українки, 86) про визнання незаконною та скасування постанови, залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова