Справа № 642/4574/24
Провадження № 2-о/643/474/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Замікула Б.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання та догляду батьком його неповнолітньої дитини,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт самостійного виховання свого неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07.08.2024 цивільну справу передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справі присвоєно № 642/8457/24, провадження № 2-о/643/474/24 та передано на розгляд судді Замікулі Б.С.

Розглянувши подану заяву, суддя зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями ч.1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України).

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначає, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20.04.2023.

Від цього шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання якого, відповідно до вищевказаного рішення, було визначено разом з батьком.

Заявник зазначає, що колишня дружина у травні 2022 залишила позивача та неповнолітнього сина та виїхала з подругою до м. Полтава та з того часу не приймає участі ні у вихованні, ні в утриманні дитини.

Також заявник стверджує, що з цього ж часу дитина проживає, виховується та перебуває на утриманні батька.

На підтвердження вказаних обставин заявник надав: копію рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з батьком, довідку з благодійної організації «Благодійний Фонд «Жовта допомога», в якій зазначено, що батько приводить та забирає дитину, копію довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи ОСОБА_2 , копію декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, копії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 .

Крім того, до заяви долучено: копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копію витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» щодо ОСОБА_1 .

Враховуючи наведені обставини, заявник стверджує, що від встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини заявником, залежить реалізація права останнього на отримання соціальної допомоги як особи, яка самостійно виховує дитину до 18 років.

Суд, оцінивши надані документи та обґрунтування заявника, вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини, які склались між заявником, заінтересованою особою та дитиною врегульовані Конституцією України, Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами.

Як визначено ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та 125 цього Кодексу.

Положенням ст. 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

У ч.4 ст.15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Водночас положеннями СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Наведених висновків щодо застосування відповідних норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22, які в силу приписів ч.4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, факт самостійного виховання дитини батьком може бути, за умови існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що матір`ю неповнолітнього сина заявника - ОСОБА_2 вчинено дії, які мають наслідком обмеження чи припинення обсягу прав матері.

Одночасно суд зауважує, що захист порушених прав у зв`язку з невиконанням, неприйняттям участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом (позовному провадженні).

Щодо необхідності встановлення судом факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина без участі матері з метою вирішення питань, пов`язаних із оформленням соціальної допомоги, суддя зазначає наступне.

Порядок отримання соціальної допомоги визначено відповідними нормативно-правовими актами залежно від виду соціальної допомоги.

Державна соціальна допомога призначається у встановленому законом порядку та відноситься до компетенції відповідних органів державної влади як суб`єктів владних повноважень, які реалізують державну політику у сфері соціального захисту населення.

Кабінет Міністрів України постановою від 27.12.2001 № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» затвердив відповідний Порядок, який визначає умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми.

Отже, правовідносини у цій сфері носять публічних характер, а потенційний спір, що може виникнути між заявником та органами соціального захисту - не може вирішуватись в порядку окремого провадження.

Визначаючи, чи пов`язується з установленням факту виникнення в заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення ст. 1 ЦК України. За змістом ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно, у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права, за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб.

Встановлення факту, яке має юридичне значення, не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 761/16799/15-ц, від 23.01.2019 у справі № 536/1039/17).

Таким чином, суд дійшов висновку, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, у зв`язку з чим відмовляє у відкритті провадження у даній справі на підставі ч.4 ст. 315 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 260, 315 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Суддя Б.С. Замікула