Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2059/23
Провадження № 2/382/190/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 вересня 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Голованової В. І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому засіданні справу № 382/2059/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області, про позбавлення батьківських прав, відповідно до вимог якої просив позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2016 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Мати, ОСОБА_2 , залишила дитину, коли їй було лише 9 місяців. Отже, позивач виховує та доглядає дитину без участі матері. Дитина перебуває повністю на його матеріальному утриманні. Також йому допомагають і підтримують його батьки. Мати дитини зовсім не цікавиться її життям та не спілкується з нею, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, творчими здібностями, станом здоров`я. Вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Матір не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Вона ніколи не надавала і не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки. На сьогоднішній день дитина проживає з батьком та його батьками за адресою: АДРЕСА_1 . Таокж позивач зазначає, що ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря-педіатра ОСОБА_4 у Амбулаторії сімейної медицини № 3 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровського району з 27.08.2021 року по даний час. На прийоми до лікаря донька приходить тільки з батьком, проходить медичний огляд вчасно, щеплення за календарем. Також донька навчається у 1-А класі Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 126 м. Києва (СЗШ № 126).

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Фактичне, місце проживання матері дитини йому не відоме. Отже, ОСОБА_2 , не виконує покладених законом на батьків обов`язків. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються батьком самостійно без участі та підтримки з боку матері. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Ухвалою від 22.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 28.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 10.07.2024 року витребувано у Міністерстві соціальної політики України інформацію з Єдиної інфрмаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , як внутрішньо переміщеної особи.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він довгий час проживав по сусідству із позивачем і ОСОБА_1 самостійно виховує доньку ОСОБА_6 . Зазначив, що ОСОБА_2 , останній раз бачив років 6-7 назад.

Представник служби у справах дітей та сім`ї в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідачка в судові засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, місце та час судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, а також за останнім відомим місцем реєстрації в Україні, вона вважається повідомленою належним чином. Крім того, інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України є доступною для учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка відповідача в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, при цьому у справі достатньо наявних матеріалів для її розгляду та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи. Заперечень щодо заочного розгляду справи не надійшло.

У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідачки, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою інших учасників справи, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2016 року до 2019 року.

Від подружнього життя сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_1 від 20.06.2017 року.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач та його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом проживають в АДРЕСА_2 .

З копії медичної довідки від 30.11.2023 року, виданої ОСОБА_1 , доданої до матеріалів справи вбачається, що донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку у лікаря-педіатра ОСОБА_4 - АЗПСМ АДРЕСА_3 з 27.08.2021 року по даний час. Протягом даного періоду відвідування амбулаторії відбувалося тільки з батьком. Мати ні разу не приходила з дитиною. Дитина пройшла мед. огляд вчасно, щеплена за календарем. Медичні рекомендації батько виконує.

Відповідно до довідки № 230 від 30.11.2023 року виданої директором середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 126 Дніпровського району, м. Києва, вбачається, що ОСОБА_3 дійсно навчається в 1-А класі.

Також до матеріалів справи долучена копія характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учениці 1-А класу середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №126 Дніпровського району, м. Києва, в якій вказано, що ОСОБА_7 навчається у 1-А класі СЗШ № 126 м. Києва. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Навчається в повну міру своїх сил. Добре запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє образне мислення. На уроках уважна. Має добрий загальний розвиток. Перевагу віддає читанню, мистецтву. У дівчинки завжди чисті та охайні зошити, підручники. До виконання доручень ставиться сумлінно. Скромна, товариська, стримана, доброзичлива. Має дружні стосунки з однокласниками. В спілкуванні з вчителями та старшими чемна і вихована. ОСОБА_6 проживає з татом, бабсею та дідусем, мати в сім`ї не проживає. Дівчинка хвороблива, часто пропускає школу, але шкільний матеріал освоює. Знаходиться постійно під опікою і наглядом батька. Батько займається вихованням дитини самостійно, бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує зустрічі з батьками, цікавиться життям дитини. Тато приділяє належну увагу вихованню. Учениця має все необхідне для навчання та відпочинку (забезпечена одягом, шкільним приладдям). Пропусків уроків без поважних причин немає.

Із відповіді в. о. начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_8 від 17.07.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.03.2022 року виїхала за межі України (перетнула державний кордон України); відомостей щодо її повернення на територію України матеріали справи не містять.

Із відповіді заступника директора Департаменту цифрової трансформації, інформаційних технологій та кібербезпеки - начальник відділу кібербезпеки та захисту інформації Міністерства соціальної політики України Д. Панченка від 23.07.2024 року вбачається, що станом на 22.07.2024 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб про запитувану особу інформація відсутня.

Із висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 від № 103-1384 від 19.02.2024 року, вбачається, що «До комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла ухвала Яготинського районного суду Київської області щодо надання висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу, у них народилась донька ОСОБА_9 , 2017 року народження. Громадянка ОСОБА_2 пішла з сім?ї, коли дитині було дев?ять місяців, залишивши її на батька, який з того часу самостійно займається вихованням та утриманням дитини. На теперішній час родина мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дитини. Мати дитини, ОСОБА_2 , вихованням та утриманням доньки не займається, не цікавиться її життям та здоров?ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, не виявляє бажання спілкуватися з нею, матеріально не допомагає. Громадянка ОСОБА_2 жодного разу не зверталась до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Це засвідчує, що мати самоусунулась від виконання своїх батьківських обов?язків. Громадянка ОСОБА_2 на засідання комісії не з?явилася, будь-яких пояснень щодо участі у вихованні та утриманні дитини не надала.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», частинами 2, 3 статті 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають право та зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов?язків, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України можуть бути позбавлені батьківських прав.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз?яснює, що означає ухилення від виконання батьківських обов?язків. Це відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення.

Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв?язку з тим, що вона ухилилася від виховання та утримання дитини».

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 1 та ч. 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (зокрема, серед інших Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Судом установлено, що дитина постійно проживає з батьком з народження, а відповідачка в 2019 році взагалі самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та в подальшому 12.03.2022 виїхала за межі України (перетнула державний кордон України); відомостей щодо її повернення на територію України матеріали справи не містять.

Доказів на підтвердження виконання відповідачкою, як матір`ю, батьківських обов`язків щодо дитини, в тому числі й після зміни країни проживання, мотивів такої зміни, мотивів неповернення, суду не надано та такі в матеріалах справи відсутні.

Суд зауважує, що відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

Також судом прийнято до уваги, що з моменту фактичного припинення проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, відповідачка не проживала із дитиною однією сім`єю, та, відповідно, з цього часу не брала та не бере участі у вихованні дитини, не піклується про доньку, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання.

Зазначені обставини також підтверджуються висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.02.2024, який взяв до уваги вищезазначену інформацію.

Суд вважає, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не утримує належним чином свою дитину, не приділяє достатньої уваги її розвитку.

Суд також переконаний, що особа, яка свідомо змінює країну проживання не в інтересах дитини, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків.

Аналізуючи викладене у своїй сукупності, суд констатує неможливість зміни поведінки матері щодо невиконання нею своїх обов`язків у цьому випадку, що допускає, за наявності свідомого волевиявлення відповідача щодо такої своєї винної поведінки, позбавлення її батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись принципом найкращого забезпечення інтересів дитини, закріпленим у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, суд приходить до висновку про доведеність невиконання відповідачем батьківських обов`язків, умисність таких дій та свідоме нехтування ними, безвідповідальне ставлення до їх виконання. Провівши ретельний аналіз можливих наслідків позбавлення відповідача батьківських прав в аспекті встановлених обставин, суд приходить до висновку, що саме застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно сина забезпечить захист інтересів дитини, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п. 48 рішення від 18.12.2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п. 65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини».

Таким чином, вимога позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає задоволенню.

За умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, та при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України, відповідачка має право звернутися з позовом про поновлення її батьківських прав відносно дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 265, 268, 279, 280-284, 289, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 1073,60 грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повні найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, , адреса місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, 4а.

Повне рішення складено та підписано 10.10.2024 року.

Суддя М. М. Нарольський