ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5237/24 Справа № 201/9688/23 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 , 1927 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №12128. Відповідач у вказаній квартирі не проживає. Його речей у приміщенні не має, він покинув його добровільно та ні на що не претендує, але на зареєстрованого у приміщенні відповідача нараховуються комунальні платежі та виникають ризики неконтрольованих власником маніпуляцій, пов`язаних з реєстрацією відповідача. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі з 1996 року підтверджується Актом про не проживання від 14 грудня 2021 року та відповіддю Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровської області відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції № 6596 від 24 лютого 2021 року. Позивач зазначає, відповідач не є членом його сім`ї, родини, не є орендатором і не має ніяких договірних або інших відносин з ним, дозволу на реєстрацію у приміщенні відповідачу він, як власник, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні не надавав. Позивач зауважує, що до 2019 року включно, йому надавали довідки про відсутність зареєстрованих у вказаному приміщенні (копії листа Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровськ ради М-17 (13) від 04 квітня 2013 року та листа Комунального підприємства Жилсервіс-2 Дніпровської міської ради (Соборний район) № 221 від 30 травня 2019 року. Реєстрація відповідача в квартирі створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні житловою площею, створюються нарахування за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача, виникають ризики інших неправомірних дій. Позивач вважає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку відсутністю за місцем реєстрації з 1996 року. Крім того, на нього здійснюється нарахування сплати за комунальні послуги, але він не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. Відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування житлом та розпорядження своїм майном, а його реєстрація створює умови маніпуляцій і різноманітних порушень. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , з 1996 року та будь-які грошові нарахування (в тому числі за комунальні чи інші послуги), майнові обтяження, реєстраційні дії, пов`язані з приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , без узгодження з власником або без договору, підписаного власником приміщення, вважати недійсними та нікчемними.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 24 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло,в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності , члени сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позивачем надано суду копію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 вересня 1999 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_2 ), загальною площею 30,6 кв.м. Вказаний договір укладений на товарній біржі та посвідчений заст. генерального директора Товарної Біржі Очаг ОСОБА_4 (а.с.9).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 4827 від 09 червня 2020 року, виданої Відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, за адресою: АДРЕСА_1 є зареєстрованим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Уповноваженим власником квартири (незареєстрований власник) є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Відповідно до акту обстеження, складеного 14 грудня 2021 року сусідами позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ), останні підтвердили, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з 1996 року. При обстеженні особистих речей не виявлено (а.с. 12).

Відповідно до листа начальника Відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Яковченко О.І., вих. № 6596 від 24 лютого 2021 року, ОСОБА_1 було повідомлено, що його заява зареєстрована до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення (ЖЄО) № 6596 від 24 лютого 2021 року. Було встановлено, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкає з 1996 року. За всіма наявними інформаційними обліками органів поліції ОСОБА_2 не обліковується. За матеріалами прийнято рішення згідно з Законом України Про звернення громадян (а.с. 16).

З відповіді на звернення (вх. № 221 від 23 травня 2019 року) вих. №221 від 30 травня 2019 року, заступника директора КП Жилсервіс-2 ДМР Коваленка А.М., вбачається, квартира АДРЕСА_2 належить до житлового фонду будинку, має статус приватизованого приміщення, власник ОСОБА_1 , зареєстрованих осіб 0 (а.с. 14).

З листа в.о. заступника голови Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради з питань діяльності виконавчих органів ОСОБА_7 вих. 14-17(13) від 04 квітня 2013 року вбачається, на час надання відповіді зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_2 не має. Квартира належить ОСОБА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 15 вересня 1999 року (а.с. 13).

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, не проживає в квартирі, зокрема, від моменту набуття позивачем права власності на квартиру - 15 вересня 1999 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року було витребувано із Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) докази: належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.72, 73).

На виконання ухвали апеляційного суду від 11 червня 2024 року про витребування доказів Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомили про відсутність актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.84).

Таким чином, доказів на підтвердження того, що відповідач у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер матеріали справи не містять.

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що він є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у цій квартирі, але у ній не проживає, тому просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням (а.с.2-4).

Позивач ОСОБА_1 надав суду копію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 вересня 1999 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_2 (стара назва м. Дніпропетровськ), загальною площею 30,6 кв.м. (а.с.9).

Вказаний договір було укладено на Товарній Біржі Очаг та посвідчений заст. генерального директора Товарної Біржі Очаг ОСОБА_4 (а.с.9).

Відповідно до п.7 вказаного договору, відповідно до ст.227 ЦК договір підлягає реєстрації в БТІ. Згідно з п.9 договору, договір укладений на виконання біржової угоди, зареєстрованої на Товарній біржі Очаг 15 вересня 1999 року за №2-398.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 липня 2024 року було витребувано у КП Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради докази: - інформацію про те чи зареєстрований у КП Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15 вересня 1999 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 30,6 кв.м., який був укладений на виконання біржової угоди, зареєстрований на Товарній біржі Очаг 15 вересня 1999 року за №2-398, - інформацію про те хто є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.91, 92).

На виконання ухвали апеляційного суду від 16 липня 2024 року про витребування доказів КП Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради повідомили, що в інвентаризаційній справі станом на 31 грудня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності в цілому за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого 15 вересня 1999 року на Товарній біржі Очаг за №2-398, зареєстровано КП ДМБТІ 29 лютого 2000 року та записано в реєстрову книгу №132п з реєстровим №72-143 (а.с.100).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог та їх задоволення в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , без визначення дати з 1996 року, оскільки позивач відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 вересня 1999 року, укладеного на товарній біржі, купив вказану квартиру та згідно даних КП Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради станом на 31 грудня 2012 року право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_1 .

Із позовними вимогами у цій справі позивач ОСОБА_1 звернувся до суду у серпні 2023 року.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними та нікчемними будь-які грошові нарахування (в тому числі за комунальні чи інші послуги), майнові обтяження, реєстраційні дії, пов`язані з приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , без узгодження з власником або без договору підписаного власником приміщення, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у їх задоволенні зазначивши вірно про те, що у позові позивачем не вказано, які саме грошові нарахування були здійснені, які саме реєстраційні дії та майнові обмеження були вчинені, що порушують законні права та інтереси позивача, а також до кого пред`являються вимоги захисту порушеного права (не залучено позивачем до участі у справі відповідних відповідачів).

Доводи апеляційної скарги стосовно доведеності позовних вимог у повному обсязі, порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків рішення суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова