Справа № 638/804/24
Провадження № 2/638/240/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

09.10.2024 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Василенко А. А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Скородєлова Сергія Володимировича до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання,-

встановив:

15 січня 2024 року позивач звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з зазначеним позов, в обґрунтування якого вказує, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 59/300 чистини комунальної квартири що знаходилася за адресою: АДРЕСА_1 , що належала йому на праві власності.

Позивач, є донькою померлого ОСОБА_2 . Інші спадкоємці які подали заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 відсутні і вона єдина спадкоємиця.

14 листопада 2023 року Позивач звернулася до приватного нотаріуса Косе Людмили Миколаївни для оформлення своїх спадкових прав, а саме для видачі свідоцтва про праву на спадщину за законом.

Приватним нотаріусом Косе Л.М.. була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №35/02-31 від 14 листопада 2023 року. Відмова у вчиненні нотаріальної дії вмотивована тим, що спадкодавець ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , а Позивач як спадкоємець зареєстрована за іншою адресою, і відсутні свідчення про факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Через наведені обставини вона змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позовні вимоги Позивач мотивувала тим, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , зазначена двокімнатна квартира належить Позивачу на праві власності де вона фактично проживала разом з батьком. За місцем реєстрації, АДРЕСА_1 де була зареєстрована Позивач на час смерті батька, вона не проживала так як в цій квартирі проживала її мати ОСОБА_3 зі своїм чоловіком ОСОБА_4 , також зазначені факти підтверджується актом складеними у присутності двох свідків сусіда і чоловіка її матері та зазначене можуть підтвердити свідки. Під час їхнього спільного проживання, вони вели спільне господарство, Позивач оплачувала необхідні комунальні платежі, піклувалася та доглядала за батьком, лікувала його підтримувала морально . Після його смерті Позивач організувала та провела поховання, отримала свідоцтво про смерть.

У зв`язку з чим позивач просить Встановити факт її постійного проживання за адресою АДРЕСА_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 січня 2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Штих Т.В.

06 лютого 2024 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання.

16 вересня 2024 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні підтримала позов, просила задовольнити, зазначила, що з батьком проживали з 2008 року разом в квартирі що належить їй на праві власності, вели спільне господарство, підтримувала батька, після його смерті поховала його отримала свідоцтво про смерть, але була зареєстрована за іншою адресою.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити, з підстав, викладеним у ньому, окрім того, просив допитати у судовому засіданні свідків.

Представник відповідача Харківська міська рада, у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача, представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 20.09.2009 року , виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №483.

Після смерті ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилової С.А. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого. Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М. була видана Постанова №35/02-31 від 14 листопада 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батька - ОСОБА_2 .

Постанова нотаріуса мотивована тим, що згідно ст. 1272 ЦК України ОСОБА_1 вважається спадкоємцем, що не прийняла спадщину, ні юридично (в установлений ст. 1270 ЦК України строк нею до нотаріальної контори не було подано заяву про прийняття спадщини), ні фактично (згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, місце проживання якої не було зареєстроване разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини).

З наданої, з архівних матеріалів приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилової С.А. в порядку заміщення якої виконує обов`язки Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., копії спадкової справи № 9/2022 після померлого ОСОБА_2 , вбачається, що 21 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилової С.А з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., їй було відмовлено у видачі свідоцтва.

Факт родинних відносин ОСОБА_2 , ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 , де батьком останньої зазначено ОСОБА_2 , копією паспорту ОСОБА_6 .

За життя ОСОБА_2 на праві власності належала 59/300 частка квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про власність.

Квартира, в якій був зареєстрований ОСОБА_2 , належить на праві власності позивачу ОСОБА_6 на підставі договору дарування № 2455 від 25.04.2003.

З акту про мешкання, складеного 08.01.2024, вбачається, що у будинку за адресою АДРЕСА_2 мешкали ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зі своєю донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначила, що за адресою АДРЕСА_3 мешкає з початку вводу будинку в експлуатацію, є сусідкою ОСОБА_1 знає її з дитинства, квартира в якій вона проживає знаходиться на один поверх вище, знає хто мешкає в квартирі за адресою АДРЕСА_2 . З 2008 року в квартирі проживали ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_1 , вони були однією сім`єю. Після того як в 2009 році помер ОСОБА_2 його похованням займалась донька.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначив, що після одруження з ОСОБА_3 матір`ю ОСОБА_1 переїхав проживати за адресою дружини, АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 в 2008 році виїхала з квартири де була зареєстрована і після чого проживала разом з батьком за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК).

Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття.

В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

У відповідності до п.п. 3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21).

Отже, позивачам, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже вони її фактично прийняли відповідно до норм ст. 1268, 1270 ЦК), тому встановлення їм судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним.

Відповідний висновок викладений і в постанові Верховний Суду від 14.04.2021 р. у цивільній справі №205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21)

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 листопада 2023 року №35/02-31 видана на підставі того, що ОСОБА_1 не надала заяву про прийняття спадщини в 6-місячний термін та вона не була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою.

Отже, у разі, якби позивач постійно не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину, на підставі ст. 1268 ЦК України, тоді належним способом судового захисту було б звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

Але судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, що підтверджується наданими доказами, але через те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 були зареєстровані за різними адресами, не змогла підтвердити цей факт в іншому порядку, аніж в судовому і звернулась до суду із відповідною позовною заявою.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 і гону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав.

Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).

Отже, вважаючи встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини, позовна заява підлягає задоволенню, адже після встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останньої, вона вважається такою, що прийняла спадщину, не обмежена жодними строками для оформлення спадщини, і відповідно, може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Позивач, в разі задоволення її позовних вимог, не наполягала на стягненні з відповідача понесених судових витрат по справі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час його смерті, за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 09 жовтня 2024 року.

Суддя: Т. В. ШТИХ