печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Соколова О.М.,

за участі секретаря судового засідання - Проскурні А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним (фраудаторним) та застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказана справа.

Разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову

шляхом накладання арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з метою заборони відчуження та будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного нерухомого майна.

Заява обґрунтовувалась тим, що з урахуванням того, що ОСОБА_3 вже здійснила дії, направлені на уникнення від виконання обов`язку щодо відшкодування шкоди потерпілим у кримінальному провадженні №001306 шляхом відчуження квартири, яка належала їй на праві власності, у позивача є підстави вважати, що нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 може бути відчужено на користь третіх осіб, з метою подальшого уникнення ОСОБА_3 від виконання нею обов`язку щодо відшкодування шкоди потерпілим.

Таким чином, у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим захист порушених прав потерпілих, зокрема позивача шляхом отримання від ОСОБА_3 відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Ціна позову складає вартість майна, яке є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , тобто 7 862 841 гри. 00 коп.

На підставі викладеного просив задовольнити заяву про забезпечення позову.

Розгляд заяви про забезпечення позову проведено без повідомлення учасників справи на підставі ч.1 ст.153 ЦПК України.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов`язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Обґрунтування заяви про забезпечення позову зводяться до того, що у позивача є достатні підстави вважати, що нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 може бути відчужено на користь третіх осіб, з метою подальшого уникнення ОСОБА_3 від виконання нею обов`язку щодо відшкодування шкоди потерпілим.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази співмірності ціни позову та вартості квартири на яку представник позивача просить накласти арешт, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним (фраудаторним) та застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя О.М.Соколов