Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6931/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Онисько С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 серпня 2001 року ОСОБА_3 продала позивачці ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 серпня 2001 року, посвідченим державним нотаірусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., зареєстрованим за № 2610. Право власності на будинок зареєстровано за №1551 від 09 серпня 2010 року.

На час оформлення договору купівлі-продажу не потрібно було вказувати наявність земельної ділянки. З початку 2010 року зазначення кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок, будівлю або споруду, в договорі, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти, стало обов`язковим.

Позивачка вирішила приватизувати земельну ділянку.

В міській раді повідомили, що власником земелької ділянки площею 0.0489 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 . Їй передано у приватну власність земельну ділянку на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради від 24.12.1993 року за № 215 і видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК 003-00595 Виноградівським міським головою 03 лютого 1995 року.

Станом на 17.08.2023 року нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить суму 187 913.02 грн., що підтверджується Витягом за. № НВ -023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 17.08.2023 року.

В 2013 році позивачка звернулась до покупця, щоб вона переоформила на неї земельну ділянку.

24.10.2013 року ОСОБА_6 виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі/на місцевості.

15.02.2014 року земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі земельного кадастру про земельну ділянку, присвоєно кадастровий номер земельної ділянки: :07:004:0085.

ОСОБА_3 не змогла переоформити земельну ділянку на позивачку, так я виявились розбіжності в написанні її прізвища у правовстановлюючих документах. Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК 003-00595, виданий Виноградівським міським головою 03 лютого 1995 року на прізвище « ОСОБА_7 », а в договорі купівлі-продажу будинку від 07 серпня 2001 року прізвище записано як « ОСОБА_8 ». В паспорті серії НОМЕР_1 , виданому Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області від 22 липня 1996 року вона записана як " ОСОБА_6 ".

При оформленні правовстановлюючих документів були допущені помилки. Прізвище " ОСОБА_7 " - це прізвище її з народження. ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим завідуючим бюро записів громадянського стану від 14 липня 1966 року.

18 лютого 1978 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 одружились. Шлюб зареєстрували у Виноградівському райвідділі ЗАГСу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим бюро записів громадянського стану від 18.02.1978 року. Після укладення шлюбу ОСОБА_5 присвоєно прізвище « ОСОБА_10 ». Після одруження паспорт поміняла на прізвище ОСОБА_10 . На момент укладення видачі державного акта та укладення договору купівлі- продажу будинку її прізвище було " ОСОБА_10 " , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області від 22 липня 1996 року

Отже, правовстановлюючі документи: договір купівлі-продажу на будинок та державний акт на право власності будинок належать ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла. Спадкоємцем до її майна є син, ОСОБА_2 який позивачкою залучений як відповідач у справі.

З вказаних підстав позивачка змушена звернутись до суду з метою встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не явилася, її представник адвокат Дидинська Б.М., надала до суду письмову заяву, в яких просить розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить задовільнити (а.с.35).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна його заява у якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнає повністю (а.с.29).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2001 року ОСОБА_3 продала позивачці ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 серпня 2001 року, посвідченим державним нотаірусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., зареєстрованим за № 2610. Право власності на будинок зареєстровано за №1551 від 09серпня 2010 року (а.с.14).

Оскільки договір дарування житлового будинку укладено 07 серпня 2001 року, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 120 ЗК України з погляду її дії в часі у редакції, чинній на той час, а саме: при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

На час оформлення договору купівлі-продажу не потрібно було вказувати наявність земельної ділянки. З початку 2010 року зазначення кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок, будівлю або споруду, в договорі, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти, стало обов`язковим.

Позивачка вирішила приватизувати земельну ділянку. В міській раді повідомили, що власником земелької ділянки площею 0.0489 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 . Їй передано у приватну власність земельну ділянку на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради від 24.12.1993 року за № 215 і видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК 003-00595 Виноградівським міським головою 03 лютого 1995 року (а.с.15).

В 2013 році позивачка звернулась до покупця, щоб вона переоформила на неї земельну ділянку.

24.10.2013 року ОСОБА_6 виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі/на місцевості.

15.02.2014 року земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі земельного кадастру про земельну ділянку, присвоєно кадастровий номер земельної ділянки: :07:004:0085 (а.с.16).

ОСОБА_3 не змогла переоформити земельну ділянку на позивачку, так я виявились розбіжності в написанні її прізвища у правовстановлюючих документах. Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК 003-00595, виданий Виноградівським міським головою 03 лютого 1995 року на прізвище « ОСОБА_7 », а в договорі купівлі-продажу будинку від 07 серпня 2001 року прізвище записано як « ОСОБА_8 ». В паспорті серії НОМЕР_1 , виданому Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області від 22 липня 1996 року вона записана як " ОСОБА_6 " (а.с. 9-14).

Таким чином судом встановлено, що в правовстановлюючих документах містяться розбіжності в написанні її прізвища.

Ані розбіжності виникли взв`язку з тим, що при оформленні правовстановлюючих документів були допущені помилки. Прізвище " ОСОБА_7 " - це прізвище її з народження. ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим завідуючим бюро записів громадянського стану від 14 липня 1966 року (а.с.12).

18 лютого 1978 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 одружились. Шлюб зареєстрували у Виноградівському райвідділі ЗАГСу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим бюро записів громадянського стану від 18.02.1978 року (а.с.13). Після укладення шлюбу ОСОБА_5 присвоєно прізвище « ОСОБА_10 » (а.с.13). Після одруження паспорт поміняла на прізвище ОСОБА_10 . На момент укладення видачі державного акта та укладення договору купівлі- продажу будинку її прізвище було " ОСОБА_10 ", що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області від 22 липня 1996 року

Отже, правовстановлюючі документи: договір купівлі-продажу на будинок та державний акт на право власності будинок належать ОСОБА_6 .

У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу Українисуди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Відповідно до ст. 30 Земельного Кодексу України в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу будинку, тобто станом на 07.08.2001 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

У статті 67 Земельного Кодексу України прописано, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах - 0,1 гектара.

Встановлено, що у державному акті серії серії ЗК 003-00595 від 03 лютого 1995 року, виданому на ОСОБА_5 , зазначено площу ділянки в розмірі 0.0489 га та вказано цільове призначення земельної ділянки: обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 . Оскільки, державний акт ідентифікував цю земельну ділянку за розміром , адресою, площею та видано кадастровий номер, що свідчить, що ця земельна ділянка призначена для розміщення і обслуговування будинку позивачки.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Зазначене узгоджується з правовими висновками ВП ВС, викладеними у постанові від 16.06.2020 у справі №689/26/17.

Укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами у даному випадку тягне за собою безумовний перехід права власності на всю ділянку, на якій розташований будинок, оскільки визначений у державному акті розмір ділянки та зазначення у ньому цільового призначення створили для нового власника житлового будинку юридичний наслідок у вигляді набуття права власності на всю ділянку.

В новій редакції ст. 120 ЗК України також закріплено право переходу права власності на земельну ділянку при переході права власності на будинок. При застосуванні положень ст.120 ЗК у поєднанні з нормою ст.125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто, за загальним правилом, закріпленим у ч.І ст.120 ЗК особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладене та те, що пред`явлені позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Встановити факт належності померлій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , правовстановлюючих документів:

- договору купівлі-продажу будинку від 07.08.2021 року, посвідченого нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В, зареєстрованого в реєстрі за №2610 та державного акта на право приватної власності на землю площею 0,0489 га серії ЗК 003-00595, виданого Виноградівським міським головою 03.02.1995 року.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканкою АДРЕСА_1 , право власності земельну ділянку площею 0,0489 га, кадастровий номер :07:004:0085, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК 003-00595, виданого Виноградівським міським головою 03.02.1995 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 25.01.2024 року. Повний текст рішення виготовлено 30.01.2024 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо