КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/9003/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/447/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , акціонерний банк «Укргазбанк», про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Ірпінського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Мерзлого Л.В.,-

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину спільного майна подружжя у розмірі 382 709 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час шлюбу сторонами придбано майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

23 грудня 2017 року укладено додатковий договір № 1 про внесення змін до договору купівлі-продажу майнових прав № П5/349 від 17 червня 2017 року.

Відповідно вказаного договору, ОСОБА_1 передав свої майнові права ОСОБА_2

ОСОБА_1 вказував, що оскільки на момент передачі майнових прав сторони перебували у шлюбі, відтак, майнові права є спільним майном подружжя.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 половину вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року названий позов задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину спільного майна подружжя у розмірі 382 709 грн коп. та судовий збір в розмірі 3 827 грн 10 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_1 заперечила проти вимог апеляційної скарги.

Представник АТ «Укргазбанк» просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевірившиматеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив із того, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В порядку поділу вказаного майна з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошова компенсація 1/2 ринкової вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі 382 709 грн 00 коп.

З такими висновками суду погодитись не можна.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2015 року по 17 березня 2018 року.

За період шлюбу, сторонамипридбано майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 23 червня 2017 року та квитанції про оплату ОСОБА_1 сплачено 318 901 грн 00 коп.

23 грудня 2017 року укладено додатковий договір № 1 про внесення змін до договору купівлі-продажу майнових прав № П5/349 від 17 червня 2017 року. Відповідно до вказаного договору, ОСОБА_1 передав свої майнові права відповідачу.

На момент звернення до суду, власником спірного майна є ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 13 грудня 2018 року, а іпотекодержателем та обтяжувачем є АБ «Укргазбанк», на підставі кредитного договору від 13 грудня 2018 року. ОСОБА_3 придбав спірну квартиру у ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 викупила майнові права на спірну квартиру у ОСОБА_2 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що він залишився співвласником майнових прав як один з подружжя.Відповідно до проведеної грошової оцінки, вартість спірної квартири становить 765 419 грн 00 коп. ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію за частину спільного майна подружжя у розмірі 382 709 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом першої інстанції встановлено, що спірне майно набуте сторонами під час перебування у шлюбі, відтак, виходячи з приписів ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що майнові права були придбані сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, судом стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі 382 709 грн 00 коп.

Вирішуючи спір у справі, судом першої інстанції залишено поза увагою укладений між сторонами додатковий договір № 1 від 23 грудня 2017 року, яким ОСОБА_1 передав свою частину майнових прав відповідачу.

Так, в ч. 2 ст. 64 СК України міститься норма, згідно з якою договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки. Мета цієї норми полягає у спрощенні порядку передання майна одного з подружжя на користь другого з подружжя. Такий порядок встановлювався для того, щоб дружина та чоловік могли визначити свої частки у спільному майні і одразу передати частку одного з них на користь другого (подарувати, продати, обміняти тощо).

З аналізу норм чинного законодавства можна дійти висновку, що передання майна від одного з подружжя до другого має здійснюватися за два етапи. По-перше, дружина та чоловік визначають свої частки в праві власності на майно (перетворюють спільну сумісну власність на спільну часткову власність); по-друге, визначають спосіб відчуження частки одного з подружжя на користь другого з подружжя (дарування, продаж тощо).

Відтак, ОСОБА_1 , підписуючи додатковий договір № 1 від 23 грудня 2017 року, відчужив свою частку майнових прав на спірну квартиру на користь відповідача.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечували щодо укладення вказаного додаткового договору № 1.

В судовому порядку додатковий договір про передачу позивачем своїх майнових прав на спірну квартиру відповідачу недійсним не визнавався.

Враховуючи вищевикладене, майнові права на спірну квартиру АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Протилежний висновок суду першої інстанції про визнання майнових прав на спірну квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є помилковим.

Відтак, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відчужив майнові права на спірну квартиру у особисту приватну власність ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 27 листопада 2023 року ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 740 грн 65 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ірпінського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 рокускасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , акціонерний Банк «Укргазбанк», про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 740 грн 65 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 07 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко