ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

09 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 636/5957/23

провадження № 22-ц/818/2566/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Яцини В.Б., Маміної О.В.

за участю секретаря - Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 квітня 2024 року, ухвалене суддею Оболєнською С.А.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив позбавити останню батьківських прав стосовно її малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача аліменти на їх утримання.

В обґрунтування свого позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Батько малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Батько малолітньої ОСОБА_1 записаний згідно статті 135 СК України. Дана родина проживає на території Новопокровської селищної ради у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на обліку служби у справах дітей як родина, яка опинилась у скрутних життєвих обставинах з 05.01.2021. 07.08.2023 на підставі актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку дітей тимчасово влаштовано до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» Харківської міської ради Харківської області для медичного огляду, а потім влаштовано до сім`ї ДБСТ, де й на зараз перебувають діти. Службою у справах дітей обстежено умови проживання родини: санітарний стан квартири незадовільний, брудно, одяг, речі розкидані, постіль брудна, централізоване опалення відключене, мама ніде не працює, налагоджувати своє становище не прагне, допомогти їй нікому. З ОСОБА_3 неодноразово проводились бесіди щодо необхідності забезпечити нормальне утримання дітей, їх виховання, здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, роз`яснено про відповідальність батьків за неналежне виконання батьківських обов`язків відповідно діючого законодавства. Мати дітей має непогашену судимість, притягувалась до адміністративної відповідальності, зокрема, за невиконання батьківських обов`язків. За час відібрання дітей мати не намагалася облаштувати своє життя, оселю, знайти роботу, дітей не навідує, не цікавиться їх здоров`ям. Наведені факти свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 25 квітня 2024 року позовну заяву органу опіки та піклування виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області - задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по відношенню до її малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь виховного закладу, прийомних батьків, батьків-вихователів, опікунів/піклувальників, родини, до якої діти будуть влаштовані, на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 02.11.2023, до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у дохід держави в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом неповно встановлені в оскаржуваному рішенні обставини справи, доказам які надавала Відповідач взагалі не надано жодної оцінки. Наведене підтверджується тим, що згідно Висновку встановлено, що відповідач мешкає з родиною, яка опинилася у складних життєвих умовах та, відповідно, потребує соціальної та матеріальної допомоги, отже відповідач постійно виявляла турботу про своїх малолітніх дітей звертаючись до відповідних служб з проханням оказати їй відповідну допомогу у зв`язку з такими складними умовами. Зазначає, що відповідач жодних ознак насильства стосовно своїх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не проявляє - лист від 05.08.2023 року (а.с.26); Вказує, що відповідач самостійно тривалий час опікувалася долею малолітніх дітей, оскільки батько дитини ОСОБА_12 - ОСОБА_13 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 (а.с.12). Звертає увагу суду на те, що на час розгляду справи у суді Відповідач ОСОБА_3 працевлаштована, оскільки є зареєстрованим суб`єктом підприємницької діяльності, та отримує відповідний дохід (а.с.81). Випадків вживання алкогольних речовин після проходження курсу лікування не мається, та до суду будь-яких доказів на спростування наведеного позивачем не надано, за місцем реєстрації родини ОСОБА_6 складено Акт обстеження житлових умов згідно якого такі умови є задовільними (а.с.91). Вважає, що судом безпідставно відмовлено Відповідачу в судовому засіданні 25.04.2024 у долученні договору оренди квартири з незрозумілих та незаконних підстав з посиланням на ту обставину, що "вони укладалися та містять прізвища осіб, які не є учасниками справи" (а.с.96). Таким чином, суд фактично без виходу до нарадчої кімнати надав негативну оцінку доказам Відповідача з підстав не передбачених законодавством України, що є неприпустимим. Вважає, що судом в рішенні безпідставно зроблено посилання на наявність факту притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 289 ч. 1 КК України, оскільки згадане не має жодного відношення до обов`язків батьків стосовно утримання дітей. Аналогічні зауваження маються стосовно притягнення ОСОБА_3 за ст. 122-2 ч.1 КупАП, яка передбачає відповідальність за нездійснення зупинки транспортного засобу на вимогу працівника поліції. Наголошує, що суд ознаки винної поведінки Відповідачки в оскаржуваному рішенні не зазначив, обмежившись загальними твердженнями позивача без їх підтвердження належними та допустимими доказами та оцінки заперечень та наданих нею доказів. Таким чином, належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх, позивачем не надано. Наголошує, що суд першої інстанції не встановив відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження свідомого та винного нехтування батьком своїми обов`язками відносно дитини; не врахував, що мати дитини заперечує проти позбавлення батьківських прав і має інтерес щодо участі у її вихованні, який не може бути повною мірою реалізований унаслідок складних побутових обставин, не прийняв до уваги те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу на батьків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; у зв`язку з чим зробив неправильний висновок про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо її малолітніх дітей.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, не проявляє до них батьківського піклування, а також покази свідка ОСОБА_7 , яка зазначила, що відповідач дітьми не цікавиться, їх майже не відвідує, отже відповідач, на підставі висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав та згідно ст.164 СК України, повинна бути позбавлена батьківських прав стосовно малолітніх дітей.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, серії НОМЕР_2 від 10.11.2016 та серії НОМЕР_3 від 30.12.2020. Батько малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 07.10.2021, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Батько малолітньої ОСОБА_1 записаний згідно ст. 135 СК України.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.10.2023 Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області.

Проведеним 29.12.2020 обстеженням житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що сім`я проживає у неприватизованій двокімнатній квартирі, централізоване опалення відключене (відрізане), газопостачання підключили самовільно, як і електроенергію, є централізоване водопостачання, користуються лише однією кімнатою через відсутність тепла, друга кімната закрита, бо холодна, для обігріву постійно включений і палиться газ на 2-конфорній газовій плитці, в цій кімнаті є розкладений диван-ліжко та маленька софа, речі, ліжечко чи візочок для новонародженої дитини відсутні, санітарний стан квартири незадовільний, брудно, одяг, речі розкидані або звалені в купи, постіль брудна, в квартирі стоїть різкий запах випорожнень собаки та кішки, що живуть в цій кімнаті.

30.12.2020 ОСОБА_3 просила розглянути питання щодо влаштування малолітньої доньки ОСОБА_1 до КЗ «Харківський обласний центр підтримки дітей та сім`ї «Гармонія», у зв`язку зі складними життєвими обставинами, які не дозволяють забрати їй дитину, та зобов`язалась створити всі належні умови для проживання дитини з нею протягом трьох місяців, що підтверджується копією заяви від 30.12.2020.

Згідно інформації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №24» ХМР від 08.08.2023 та Служби у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 15.08.2023 малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 07.08.2023 тимчасово влаштовано до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №24» для медичного огляду та надання у разі необхідності медичної допомоги, про що також свідчать копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого № 2133 та № 2134 від 07.08.2023, та копії висновків про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 26.09.2023.

Згідно інформації КЗ «Есхарівський ліцей» Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 08.08.2023 малолітній ОСОБА_2 навчається в Есхарівському ліцеї з першого класу. Батьки не приділяють належної уваги навчанню дитини.

Рішенням виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 119 від 07.09.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області про недоцільність повернення дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до їх матері, ОСОБА_3

ОСОБА_3 звернулась до Служби у справах дітей Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області із заявою щодо влаштування дітей до патронатного вихователя.

Згідно інформації Служби у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 26.09.2023 малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 тимчасово влаштовані до комунального закладу соціального захисту для дітей «Центр соціально- психологічної реабілітації дітей» міста Харкова» з 26.09.2023.

Згідно копії довідки КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» ОСОБА_3 знаходилась на обстеженні та лікуванні у наркологічному відділенні № 5 з 22.08.2023 по 01.09.2023 з діагнозом: вживання алкоголю зі шкодою для здоров`я /F10.1/, пройшла курс обстеження та лікування.

07.09.2023 Новопокровською селищною радою Чугуївського району Харківської області складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до її малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що:

«ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, позивачем не надано».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) вказано, що:

«позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для застосування до ОСОБА_3 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав щодо дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутні.

При цьому колегія суддів враховує, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Отже, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Апеляційний суд, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, допитав малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що йому 11 років, він навчається у школі № 44, у 5-А класі. Зараз проживає з тьотею ОСОБА_9 (патронатною вихователькою), сестра проживає разом з ним. Вказав, що уроки робити мама йому не допомагала, книжки йому не читала, готувала їжу. Вказав, що коли почав ходити до школи, то водила до школи мама. Зазначив, що іноді мама вживала алкогольні напої, але мама не била та не ображала ні його, ні сестру, ставилася до них лагідно, обіймала, купувала цукерки. Зазначив, що він поки жив з мамою дистанційно не навчався, оскільки у нього не було книжок та спеціальної програми для навчання « Хьюман ». Пояснив, що з мамою йому подобалось жити, також зазначив, що з прийомною сім`єю йому також добре. Вказав, що хоче жити з мамою, але щоб вона піклувалась про нього так, як піклується ОСОБА_11 .

Із вказаного слідує, що неповнолітній ОСОБА_2 виявив бажання проживати разом з матір`ю.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції у якості свідка була допитана ОСОБА_7 , яка пояснила, що є патронатною вихователькою дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з грудня 2023 року. Зазначила, що ОСОБА_3 приїжджала к дітям 2-3 рази у місяць, а після ухвалення оскаржуваного рішення перестала приїжджати. Вказала, що ОСОБА_1 відстає у розвитку, а ОСОБА_2 не вмів писати. Пояснила, що ОСОБА_3 старшу дитину до школи не підготувала. Вказала, що ОСОБА_3 привозила дітям деякі речі та солодощі, але не достатньо. Пояснила, що ОСОБА_3 на зустріч з дітьми запізнювалась могла зовсім не приїхати. Вказала, що ОСОБА_1 маму пам`ятає, з мамою спілкувалася, коли мама дзвонила, також спілкується з нею уявно, граючи телефоном.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Новопокровської селищною радою Чугуївського району Харківської області від 07.09.2023 зазначено про доцільність позбавлення ОСОБА_3 по відношенню до її малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20.

Вказаний висновок оцінений судом першої інстанції у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів вважає за можливе не погодитись з висновком служби у справах дітей, оскільки він не враховує ту зміну поведінки ОСОБА_3 , яка відбулась після відібрання дітей.

Позивач вказує на те, що ОСОБА_3 неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків на підставі ч. 1 ст. 184 КУпАП, між тим, належних та допустимих доказів цього матеріали справи не містять, відповідні постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності суду не надані.

Згідно відповіді Національної поліції України від 25.09.2023 року № 947 рішення суду щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП не прийняті.

Згідно відповіді Новопокровськой селищної ради від 04.03.2023 року судові рішення щодо ОСОБА_3 від судових органів не надходили.

Відповідач ОСОБА_3 заперечує проти позбавлення її батьківських прав, вказуючи, що не втратила інтересу до дітей, бажає виправити та продовжити їх виховання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на час розгляду справи працевлаштована, є зареєстрованим суб`єктом підприємницької діяльності, пройшла курс лікування від алкоголізму, винайняла квартиру, вказане свідчить про її зацікавленість виправити ситуацію та повернути дітей.

Оскільки позивач змінила поведінку у кращу сторону, емоційний зв`язок матері з дітьми не втрачений, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування крайнього заходу - позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Між тим, колегія суддів зазначає, що відповідач мала б докласти значно більше зусиль для виконання своїх батьківських обов`язків та виховання дітей.

У постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 Верховний Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_3 слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За наведених обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на порушення судом першої інстанці вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 квітня 2024 року - скасувати.

У задоволенні позову органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

В.Б. Яцина