справа № 489/1780/24 провадження №2/489/1142/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі ПрАТ «МТЕЦ») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

встановив:

У березні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача борг за спожиту теплову енергію у розмірі 8683,43 грн., 247,74 грн. суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 90,28 грн. трьох відсотків річних та судові витрати. 30.07.2024 представник позивача надала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 247,74 грн. суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 90,28 грн. трьох відсотків річних та 3028,00 грн. витрат сплаченого судового збору (вказана заява була прийнята до розгляду).

Як на підставу позовних вимог вказано, що в опалювальних сезонах 2020-2024 позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 . Власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 . На ім`я відповідача, відповідального квартиронаймача, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання. Позивач надав теплову енергію за період з 01.11.2020 по 01.12.2023 на суму 8737,99 грн., за яку відповідач не сплатила та не виконала свої зобов`язання, чим завдано позивачу матеріальну шкоду. Крім того, за період з 01.12.2020 по 01.02.2022 відповідачу нараховано 247,74 грн. суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, та 90,28 грн. три відсотки річних.

18.06.2024 відповідач надала до суду письмову заяву в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, та платіжні інструкції про сплату 18.05.2024 на суму 4000,00 грн. та від 09.06.2024 на суму 8622,37 грн., як підтвердження відсутності заборгованості та існування переплати.

12.08.2024 відповідач надала до суду відзив на заяву про зменшення позовних вимог в якому у задоволенні вимог, викладених у заяві про зменшення позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вказаної позиції у відзиві зазначено, що у зв`язку з вторгненням російської Федерації та російською агресією, вона з сім`єю була вимушена виїхати 21.04.2022 у статусі ВПО до Миколаївської області, і до теперішнього часу не проживає в місті Миколаєві. За адресою, належної її, квартири АДРЕСА_3 зареєстровані особи, або будь-які особи, які проживають, відсутні. Коли в неї з`явилась можливість сплатити частково заборгованість за всі комунальні послуги, вона зробила це і 18.05.2024 сплатила позивачу 4000,00 грн. Про те, що ПрАТ «МТЕЦ» надала до суду позовну заяву їй стало відомо лише у червні 2024 року в суді. Після чого вона сплатила ще 8622,37 грн. Вона не ухилялась від сплати заборгованості, а не мала такої можливості, тому що проживає не в місті Миколаєві, а постійна робота відсутня. Після сплати 12622,37 грн. вважає, що заборгованість у неї відсутня, існує переплата. Лист з попередженням про наявність заборгованості від позивача не отримувала. Також зазначила, що на теперішній час діє заборона на стягнення боргів за комунальні послуги на період воєнного стану. А нарахування штрафних санкцій за несплату комунальних послуг заборонено на будь-які борги, хоч ті, що утворились під час війни, хоч ті, що вже існували до 24.02.2022.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.05.2024 копію ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви повторно направлено відповідачу, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачем відзиву.

Ухвалою суду від 30.07.2024 прийнято до розгляду заяву ПрАТ «МТЕЦ»» про зменшення позовних вимог

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Відповідач правом на подання відзиву не скористалась. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №386424312 від 11.07.2024, та визнано відповідачем у відзиві на заяву про зменшення позовних вимог.

Як вбачається з нарядів про підключення будинків до мереж теплопостачання, позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення в будинок, в якому розташована квартира, яка на праві приватної власності належить відповідачу.

Проте, відповідач отримані послуги в повному обсязі не оплатила. Так, станом на 01.12.2023 заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 по 01.12.2023 склала: основний борг за надані послуги 8683,43 грн., 247,74 грн. інфляційних втрат та 90,28 грн. трьох відсотків річних.

У вересні 2023 року на адресу відповідача надсилалась досудова вимога (в порядку врегулювання сплати боргу) про оплату боргу в сумі 10348,36 грн., який утворився станом на 25.09.2023, який відповідачем, до пред`явлення позову, погашено не було.

При цьому, після пред`явленням позивачем позову та відкриття провадження по справі, яка розглядається, відповідачем було сплачено заборгованість у загальному розмірі 12622,37 грн., що підтверджується копіями платіжних інструкцій №0.0..1 від 18.05.2024 на суму 4000,00 грн. (призначення платежу: «опалення, о/р НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 , період 01.04.2024-30.04.2024»), та № 0.0..1 від 09.06.2024 на суму 8622,37 грн. (призначення платежу: «опалення, о/р НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 , період 01.05.2024-31.05.2024»).

Таким чином, відповідач визнала позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 8683,43 грн. та добровільно сплатила її після відкриття провадження по справі.

При цьому, суд не може погодитись із твердженням відповідача про те, що в неї існує переплата за надані позивачем послуги, оскільки з наданого позивачем розрахунку позовних вимог за спожиту теплову енергію від 25.07.2024 вбачається, що сплачені відповідачем кошти були розподілені на загальну заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 . Так, сплачені відповідачем 09.06.2024 грошові кошти у розмірі 8622,37 грн. та 66,49 грн. із сплачених нею 18.05.2024 грошових коштів у розмірі 4000,00 грн., були зараховані як сплата заборгованості, яка виникла за період з 01.11.2020 по 01.12.2023.

В свою чергу, залишок сплачених відповідачем 18.05.2024 грошових коштів у розмірі 3933,51 грн., були зараховані як сплата заборгованості за інші періоди, так: так 2158,59 грн. зараховано, як сплата заборгованості, яка виникла за період з 01.12.2023 по 01.07.2024, а 1774,92 грн. як сплата заборгованості, яка виникла станом на 31.10.2024.

Таким чином, станом на 01.07.2024 відповідач не має переплати за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі якщо вимоги до форми договору не встановлені законом. Укладення договору шляхом оформлення особового рахунку та видачі розрахункової книжки не суперечить діючому законодавству.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, якими є не тільки законні, а й підзаконні нормативно-правові акти. За відсутності таких умов та вимог зобов`язання виконується відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Зазначена норма закону зобов`язує споживачів оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.03.2018 у справі 401/710/15-ц.

Як встановлено судом, відповідач є споживачем комунальної послуги, що надає позивач, оскільки між позивачем і відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг постачання теплової енергії. За такого, у відповідача виникло зобов`язання сплатити заборгованість за спожиті послуги, а у позивача право вимагати від неї виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Будь-яких доказів з приводу того, що відповідач відмовлялась від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися або надавалися не в повному обсязі, чи зверталась до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та не споживання послуг або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг суду надано не було.

Таким чином, правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати послуги постачання теплової енергії, а відповідач повинна за них сплачувати в силу приписів статті 11 ЦК України.

За змістом пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статями 68, 162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк.

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, відповідно вона є боржником у зобов`язальних правовідносинах.

У зв`язку з простроченням відповідачем оплати послуг з постачання теплової енергії, позивачем заявлені до стягнення 247,74 грн. інфляційних втрат та три відсотки річних у розмірі 90,28 грн.

Слід зауважити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (далі Постанова №206) визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, однак вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

24.02.2022 Верховна Рада України затвердила Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022. Воєнний стан в Україні введено на всій території України та діє до теперішнього часу.

Як 3бачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості за інфляційними витратами та трьома відсотками річних, такі нарахування були здійснені до дати застосування положень Постанови №206 (24.02.2022); після 24.02.2022 нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму боргу позивачем не здійснювалось, що узгоджується з нормами пункту 2 Постанови №206.

Враховуючи, що позивачем доведено заявлений у позові розмір заборгованості, яка утворилась через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати спожитих послуг, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 247,74 грн. інфляційних втрат та 90,28 грн. трьох відсотків річних, всього 337,99 грн. (триста тридцять сім гривень 99 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» судовий збір в розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», , юридична адреса: м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18;

відповідач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 10.10.2024.

Суддя І.В.Коваленко