Справа № 766/4383/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року місто Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого - судді Скрипніка Л.А., за участю секретаря судового засідання Бівалькевич А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Тихоша Сергій Михайлович, до Публічного Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, із урахуванням нової редакції позовної заяви, просить скасувати арешт (архівний запис) з земельної ділянки яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:097:0005 накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження № 246 309 45 від 16.10.2012 року ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Херсоні, реєстраційний номер обтяження за № 13123822 від 16.10.2012 року о 16:36:56 реєстратором: Херсонська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 73000, Херсонська область, м. Херсон, вул. 9-го Січня, 32.

Позов мотивує тим, що позивач не має змоги розпоряджатися належною їй на праві власності земельною ділянкою через наявний запис про обтяження щодо її відчуження, згідно зі спірною постановою від 16.10.2012 року. Звернувшись із заявою про роз`яснення причин накладеного обтяження отримала відповідь, що арешт накладено через існування заборгованості позивача перед ПАТ «Укрсоцбанк» за виконавчим листом № 2-2768/10, який проте було залишено без виконання.

Листом від 27.01.2016 року Херсонського відділення ПКМ ПАТ «Укрсоцбанк» останніми було повідомлено про повне погашення перед ними заборгованості за відповідним рішенням суду.

Вважає, що існування на даний час спірного арешту є незаконним, порушує права позивача, оскільки підстави для такого арешту відпали.

Третя особа -2 Корабельний ВДВС у м. Херсоні ПУМЮ (м. Одеса), не заперечуючи з приводу того, що позивачем погашено заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк» щодо задоволення позову заперечували, вказуючи на необхідність погашення позивачем витрат виконавчого провадження у розмірі 10 % від суми боргу, що становить 14031,11 грн. та мінімальні витрати в сумі 350,00 грн., посилаючись на положення ст. ст. 27, 42 ЗУ «Про виконавче провадження» який діє нині а також на положення ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV, що діяв на час накладення арешту на майно, тобто станом на 16.10.2012 року. Заяв чи клопотань до відзиву не додали.

Від відповідача та третьої особи-1 відзивів чи заперечень на адресу суду е надходило, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Заслухавши у судовому засіданні представника позивача, дослідивши доводи позовної заяви а також заперечень третьої особи -2, та перевіривши їх наявними в розпорядженні суду доказами, суд приходить до наступних висновків.

Так судом встановлено, що постановою про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження 24630945 від 16.10.2012 року ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні, державний виконавець Алібаєва Я.Н., накладено арешт на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що за адресою АДРЕСА_1 , кадасьтровий номер :04:097:0005, власник ділянки позивач по справі ОСОБА_1 , що підтверджується дослідженими судом відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно відповіді в.о. начальника Дніпровського ВДВС у м. Херсоні від 17.09.2024 року за вих. № 44835, виконавче провадження № 24630945 з примусового виконання листа № 2-2768, виданого 01.11.2010 року Дніпровським районним судом м. Херсона про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 140 311,14 завершено 12.12.2012 року у відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на відповідний період, тобто направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням строку зберігання.

Згідно дослідженої судом Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 35694110, від 14.12.2012 року виданої державним виконавцем Борисовим І.С. ДВС Комсомольського РУЮ, боржник ОСОБА_1 , стягувач ПАТ «Укрсоцбанк», виконавче провадження відкрито за виконавчим листом № 2-2768/10, виданим 01.11.2010 року Дніпровським районним судом, борг складає 140 311,14 грн..

Проте, Постановою про зняття з розшуку від 14.12.2012 року виданої державним виконавцем Борисовим І.С. ДВС Комсомольського РУЮ, боржник ОСОБА_1 , стягувач ПАТ «Укрсоцбанк», виконавче провадження відкрито за виконавчим листом № 2-2768/10, виданим 01.11.2010 року Дніпровським районним судом, борг складає 140 311,14 року, рухоме майно боржника знято з розшуку через перебування виконавчого провадження у ВДВС Комсомольського РУЮ м. Херсона та через надання судом розстрочки на виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ від 25.07.2014 року виконавчий лист № 2-2768/10 від 01.11.2010 року повернуто стягувачу через те, що в результаті вжитих заходів з`ясувати місце проживання боржника не можливо.

Згідно наявного в матеріалах справи листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 27.01.2016 року за вих. № 501.1-186/96-1087 заборгованість за спірними правовідносинами у ОСОБА_1 перед стягувачем за спірним виконавчим провадження станом на січень 2016 року відсутня, через виконання у повному обсязі, що також підтверджується наявною в матеріалах справи Квитанцією № FJB070 від 26.01.2016 року.

З приводу повного виконання позивачем своїх боргових зобов`язань перед стягувачем не заперечував також представник третьої особи -2 у своєму відзиві.

Таким чином, судом встановлено, що станом на січень 2016 року свої зобов`язання перед стягувачем за спірним виконавчим провадження позивач ОСОБА_1 виконала у повному обсязі.

Проте третя особа заперечує скасування арешту з огляду на необхідність сплати позивачем суми виконавчого збору.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2024 року у справі № 2-380/10 (провадження № 61-1429св24) зазначено, що «у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини перша та друга статті 50 Закону № 606-XIV у редакції, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа).

Аналогічні приписи містяться у частині першій статті 40 Закону № 1404-VIII, відповідно до яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню».

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 03 лютого 2023 року у справі № 639/858/21 (провадження № 61-11506св22).

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2024 року у справі № № 2-380/10 (провадження № 61-1429св24) сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, на переконання суду наявність нескасованого арешту накладеного на майно боржника в рамках спірного виконавчого провадження 16.10.2012 року, з огляду на встановлені судом обставини що беззаперечно вказують на те, що з січня 2016 року заборгованість перед стягувачем погашена у повному обсязі, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. При цьому суд також враховує те, шо постановою ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні від 25.07.2014 року, тобто після накладення спірного арешту, ВП № 35694110, поверталось стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст 47 , ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто невстановлення особи боржника та невстановлення його місця пребування, стягнення, із застосуванням наслідків зняття арешту із майна боржника.

Судом встановлено, що позивач позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном через наявність спірного арешту, проте за відсутності майнових претензій до неї з боку стягувача починаючи з січня 2016 року.

Позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві приватної власності на земельну ділянку, на яку накладено арешт, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

На сьогодні позивач, яка є власником земельної ділянки, має намір розпорядитися нею проте позбавлена такої можливості через наявність спірного арешту. Таким чином, накладений арешт на майно позивача, який наразі, а саме з 2016 року, не несе за собою основної функції такого арешту, тобто забезпечення виконання рішення суду на користь стягувача, перешкоджає йому, як власнику ділянки , у реалізації права власності, зокрема прав володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

На даний час відсутні будь-які стягнення за спірними виконавчими документами з позивача.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.

Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Тихоша Сергій Михайлович, до Публічного Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), Корабельний районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) про скасування арешту майна - частково.

Скасувати арешт ( архівний запис) з земельної ділянки яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:097:0005 накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження № 24630945 від 16.10.2012 року ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Херсоні, реєстраційний номер обтяження за № 13123822 від 16.10.2012 року о 16:36:56 реєстратором: Херсонська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 73000, Херсонська область, м. Херсон, вул. 9-го Січня, 32.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено до 14.10.2024 року.

Суддя Л.А. Скрипнік