Справа №745/748/24
Провадження №2/745/247/2024
Р І Ш Е Н Н Я
09.10.2024 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Данькова О.М., за участі секретаря судового засідання Петрикій І.Ю., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Сосниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сосницької селищної ради Чернігівської області, третьої особи приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Куць М.І., про визнання права власності на нерухоме майно, В С Т А Н О В И В:
Представник позивачки ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Сосницької селищної ради Чернігівської області, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: на АДРЕСА_1 .
Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (копія свідоцтва про смерть додається).
07.07.1999 спадкодавець склав заповіт, яким все своє майно заповідав позивачу (копія заповіту додається).
Після смерті дядька ОСОБА_1 має намір успадкувати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав спадкодавець.
Однак, після звернення до нотаріуса, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи на нерухоме майно відсутні.
Відповідно до витягу з погосподарської книги, наданого старостою Північного старостинського округу, згідно погосподарської книги № 1, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на АДРЕСА_1 , зареєстрований в сільській раді з 1982 року. Станом на 08.04.2004 головою домоволодіння був ОСОБА_3 . Копія додається.
Згідно з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, останній збудований до 1990 року.
Відміток про проведення самочинного будівництва технічний паспорт не містить. Копія технічного паспорта додається.
Згідно з довідкою-характеристикою КП «Зодчий» БТІ Сосницької селищної ради №210 від 25.10.2023 право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано. Його дійсна вартість становить 123904 грн. Копія довідки додається.
Інші правовстановлюючі документи на зазначений об`єкт нерухомості відсутні. Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 всудове засідання подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, з якої вбачається, що позовні вимоги вони підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача Сосницької селищої ради в судове засідання надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, з якої вбачається визнання позовних вимог. Приватний нотаріус Корюківського районного нотаріального округу Куць М.І. в судове засідання надала копії матеріалів спадкової справи з письмовим проханням розгляд справи провести за її відсутності без заперечень щодо позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задовольнити в зв'язку з визнанням відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, в порядку, визначеному ст. 206 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що згідно з даними погосподарської книги №1 за 2001-2005 роки, житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , зареєстрований в сільській раді з 1982 року під №48. Головою домоволодіння являвся ОСОБА_3 , (а.с. 12). Із копії довідки Соснцицької селищної ради №17-11/3-433 ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , проживав один, (а.с. 13). Згідно з копією технічного паспорту КП "Зодчий" від 25.10.2023 року житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; має загальну площу приміщень 64,6 кв. метрів, (а.с. 14-18). Із копії довідки-характеристики вбачається, що реєстрація будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; відсутня, дійсна вартість станом на 25.10.2023 року становить 123904 грн., рік забудови 1980, процент зносу 70, (а.с. 19-20). Постановою приватного нотаріуса Куць М.І. від 30.08.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в з`вязку з відсутністю правовстановлючих документів, (а.с.22-23). Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року, положення ст.ст. 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме, право власності на майно, яке належало колгоспному двору, і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Враховуючи, що відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, то для врегулювання даного спору слід керуватися нормами, що діяли на момент завершення будівництва, тобто ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Ст. 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, що громадяни могли мати у власності житловий будинок. Норми ЦК УРСР в редакції 1963 року не передбачали обов`язкову державну реєстрацію нерухомого майна.
До введення в дію Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу України в редакції 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвалися згідно з діючим на той час законодавством.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, і зареєстроване в Мінюсті 18.02.2002 року за №157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Отже, позивач може захистити свої права тільки шляхом звернення до суду. За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати право власності на майно, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Керуючись ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 328, 392 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, і зареєстрованим в Мін`юсті 18.02.2002 року за №157/6445, ст. 100 ЦК УРСР 1963 року, та ст.ст. 12, 13, 200, 206, 263-265, 273 ЦПК України, В И Р І Ш И В:
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.М.Даньков