справа № 489/5619/23 провадження №2/489/217/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Коростієнко Н.С.,

в присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно

встановив:

У вересні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на приміщення кухні загальною площею 25 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Як на підставу позовних вимог вказала, що їй на праві приватної власності належить частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.08.2013 у справі № 2/489/1225/13 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ухвалено здійснити реальний розподіл житлового будинку АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд, відповідно до варіанту № 2 судової будівельно-технічної експертизи № 125-071 від 27.06.2013, графічно зображеному в додатку № 3 до експертизи.

Проте, при ухваленні вказаного рішення не було враховано та не було вказано як майно, що виділено позивачу у власність, будівлю кухні площею 25 кв.м, яка є частиною належної їй частини будинку. Така ситуація склалася через те, що будівля кухні була збудована позивачем у 2012 році та не оформлена належним чином.

У 2010 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, який містить інформацію, в т.ч. і щодо самочинної будівлі кухні.

З метою належного оформлення самочинно збудованого нерухомого майна ОСОБА_1 неодноразово зверталася до компетентних органів, але отримала відмову.

Самочинно збудована будівля кухні побудована на земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.09.2020 № 489/1626/18, яким було задоволено позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та визначено порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , згідно варіанту № 2 висновку судової земельно-технічної експертизи № 18-906 від 12.08.2019. Однак дана зомельна ділянка до теперішнього часу позивачем не приватизована через відсутність матеріальних можливостей.

Посилаючись на наведені обставини та положення статті 376 ЦК України позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

28.12.2023 до суду надійшли заперечення проти позову, подані представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Трушніковим М.М., в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Підставою для відмови в позові вказано, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-029від 15.06.2021 (справа № № 489/2174/20), рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.12.2021 добудова, яка здійснена ОСОБА_1 до своєї частини будинку під літ. «К» та яка прилягає до стіни літньої кухні під літ. «Г» ОСОБА_2 є самочинним будівництвом, не відповідає вимогам Державних будівельних норм України, порушує права позивача, оскільки призводить до навантаження на стіну та фундамент як наслідок деформацію та порушення цілісності стіни будівлі літньої кухні літ. «Г-1», яка належить ОСОБА_2 .. Миколаївський апеляційний суд, в постанові від 19.07.2022, вказав на необхідність проведення перебудови самочинного будівництва у спосіб, не пов`язаний із його знесенням.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 25.09.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14.11.2023, за клопотанням представника позивача, до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 30.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідача ОСОБА_4 в задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач Миколаївська міська рада свого представника в судове засідання не направила, в матеріалах справи є заява міської ради про розгляд справи за відсутності її представника.

Вислухавши присутніх сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2008 (справа№2-623/08) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками 142/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.06.2008 №1384, 142/200 частинам домоволодінню по АДРЕСА_2 , де 71/200 частин належить ОСОБА_1 та 71/200 частину ОСОБА_2 надано нову адресу АДРЕСА_2 .

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 21.04.2010 №519 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішено оформити право власності на домоволодіння, що складається з житлового будинку літ. «Д» загальною площею 50,7 кв.м., житловою 30,8 кв.м., житлового будинку літ. «К» загальною площею 20 кв,м., житловою площею 10,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 .

05.05.2010 сторонам видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно з визначенням кожному по 1/2 частки у цьому домоволодінні.

Рішенням Ленінського районного суд міста Миколаєва від 28.08.2013 у справі № 489/2036/13-ц виділено нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 у власність:

- ОСОБА_2 частину в одноповерхову житловому будинку літ. «Д-1»: 4-1 сіни площею 2,2 кв.м., 4-2 сіни площею 7,6 кв.м., 4-4 житлова площею 16,1 кв.м., всього 25,9 кв.м. та надвірні узаконені господарські будівлі літ. «Б» гараж -22,8 кв.м., літ. «В» сарай площею 7,6 кв.м, літ. «Г» літня кухня площею 8,1 кв.м., 1/2 частину огорожі №3, 4, частину замощення №1, 1/2 частину колонки №2.

- ОСОБА_1 частину в одноповерхового жилого будинку літ. «Д-1»: 4-3 кухня площею 1,.1 кв.м., 4-5 житловою площею 14,7 кв.м, всього площею 24,8 кв.м., в одноповерховому житловому будинку літ. «К-1»: 5-1 сіни площею 2,8 кв.м., 5-2 кухня площею 6,3 кв. м, 5-3 житлова площею 10,9 кв.м., всього площею 20,0 кв.м. та надвірні узаконені господарські будівлі літ. «Впд» погріб площею 4,2 кв.м., літ. «Е» сарай площею 16,9 кв.м., 1/2 частину огорожі №3,4, частину замощення №1, 1/2 частину колонки №2.

Таким чином, домоволодіння АДРЕСА_3 належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Сторони зареєстрували своє прав власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 28.08.2014 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.09.2023, сформованого на запит суду.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.09.2020 у справі № 489/1626/18 визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресами по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та співвласником ОСОБА_3 згідно варіанту № 2 висновку судової земельно-технічної експертизи № 18-906 від 12.08.2019.

Зі слів сторін, і таке ними не заперечується, земельна ділянка за вказаною адресою перебуває у їх користуванні, право власності на неї ними не оформлено. Також пояснили, що рішення міської ради про виділ земельної ділянки не приймалося.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 посилається на те, що при ухваленні Ленінським районним судом міста Миколаєва рішення від 29.08.2013 не було вирішено виділення їй у власність будівлі кухні площею 25 кв.м, яка є частиною належної їй частини будинку через те, що будівля кухні була збудована позивачем у 2012 році та не оформлена належним чином.

Також встановлено, що ОСОБА_2 звертався до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 про знесення самочинної добудови, площею 25 кв.м, яку ОСОБА_1 самовільно звела добудувавши її до своєї частини будинку літ. «К», яка прилягає до стіни належної йому літньої кухні літ. «Г», порушивши при цьому будівельні та санітарні норми. Стіна цієї добудови є капітальною та побудована таким чином, що стіна кухні вся потріскалася і руйнується, а тому має місце порушення його прав та інтересів.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.12.2021 у цивільній справі № 489/2174/20 позов ОСОБА_2 було задоволено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.07.2022 вказане рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що пред`являючи позов до суду, ОСОБА_2 не врахував, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та не надав до суду доказів, які б підтверджували те, що неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами. В той же час, позивач не заявляв вимог про проведення перебудови об`єкту самочинного будівництва у спосіб, не пов`язаний із його знесенням. Більш того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач відмовляється провести перебудову, як це передбачено частиною сьомою статті 376 ЦК України, а ОСОБА_2 таких доказів не подав, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

Правове обґрунтування та мотиви суду

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23.06.2020 у справі 680/214/16 Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Виходячи зі змісту статей 331, 376 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України може бути встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам лише у разі, якщо визнання права власності на самочинно збудоване майно не порушує права інших осіб.

За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними; чи не будуть порушуватися визнанням права власності на самочинне будівництво у судовому порядку права інших осіб.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у чітко встановленому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 26, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2011 № 461.

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проекта (будівельного паспорта) або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

У справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки, також відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про виділ земельної ділянки під забудову за адресою спірного нерухомого майна.

Як зазначає позивач спірна добудова була здійснена нею до своєї частини будинку в 2012 році без належних дозвільних документів.

Крім того, із цивільної справи № 489/2174/20, в якій постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.07.2022 відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову про знесення спірної добудови, здійсненої ОСОБА_1 , вбачається, що у вказаній справі була проведена судова будівельно-технічну експертизу та висновком №125-029, складеного 15.06.2021 судовим експертом Лесків С.А., підтверджено виконання власником ОСОБА_1 самовільної реконструкції житлового будинку літ. «К» у вигляді прибудови нежитлових приміщень зі збільшенням висоти до 4,5 м., в результаті чого, вказана прибудова частково надбудована над будівлею літньою кухні літ. «Г-1» ОСОБА_2 .

При перегляді рішення суду першої інстанції Миколаївським апеляційним судом встановлено, що згідно вказаного висновку експертом на підставі ДБН В.3.2-2-2019 «Реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків» встановлена не відповідність вимогам вказаних ДБН, а саме:

- відсутні дані інженерних досліджень, вирішення по інженерному захисту територій і об`єктів;

- відсутній розрахунок збору додаткових навантажень при експлуатації на несучі конструктивні елементи , а також міри по посиленню цих конструктивних елементів І відсутні технічні умови (обґрунтування) по надбудові нових конструкцій, ( зовнішня стіна будівлі літньої кухні літ. «Г»).

Відсутність вказаних проектних рішень привели до значного ослаблення кладки зовнішніх стін.

Відсутній розрахунок несучої здатності зовнішньої стіни будівлі літньої кухні літ. Г-1» проектного рішення на виготовлення додаткових конструкцій

Відсутній розрахунок несучої здатності фундаменту, а також стіни літньої кухні літ.Г-1», що є порушенням вимог ДБН В.3.2-2-2019 «Реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків»

Відсутність вище перерахованих вимог ДБН А.2.2-3-2014 «Склад, порядок розробки, узгодження і затвердження проектної документації для будівництва», а також ДБН 3.3.2-2-2019 «Реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків» є значним порушенням при виконанні вказаних видів будівельних робіт по реконструкції житлового будинку літ. «К-1» по АДРЕСА_5 .

При досліджені конструкцій літньої кухні літ. «Г-1» та прибудови до житлового будинку літ. «К-1» з частковою надбудовою над будівлею літ. «Г-1» по АДРЕСА_2 , встановлено:

- ліва зовнішня стіна прибудови, безпосередньо прибудована та опирається на праву зовнішню стіну літньої з бутового каменю вапняк, внаслідок чого відбувається перерозподіл навантажень на стіну та фундамент літньої кухні літ. «Г-1» , що привело до деформації стіни з наявністю тріщин з розкриттям до 5,0 мм, відшарування з відколами штукатурного шару окремими містами та порушення цілісності будівлі літньої кухні літ. «Г-1».

Місця примикання зовнішньої стіни прибудови житлового будинку літ. «К-1» крівлі будівлі літньої кухні літ. «Г-1» не виконані, що не відповідає вимогам державних будівельних норм України, а саме ДБН В.2.6-14-97 «Конструкцій будівель і споруд. Покриття будівель і споруд» ,тобто на момент дослідження належним чином не ущільнений (не герметичний), відсутній «фартук» із листів оцинкованої талі із закріпленням їх до покриття із листів азбоцементних, та не виконане організоване водовідведення з даху літньої кухні літ. «Г-1» в місті примикання та з покрівлі прибудови, що приводить під час зливів, а також у зимовий період (при мові утворення заметів ) проникненню вологи до перекриття приміщення літньої кухні літ. «Г-1», в результаті чого спостерігається наявність прогину балок перекриття.

Отже, наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують здійснення позивачем реконструкції належного їй житлового будинку літ. «К» шляхом самовільної прибудови спірного нежитлового приміщення, яка проведена без дозвільних документів та проектних рішень, що є значним порушенням вимог ДБН А.2.2-3-2014 «Склад, порядок розробки, узгодження і затвердження проектної документації для будівництва», а також ДБН 3.3.2-2-2019 «Реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків» при виконанні вказаних видів будівельних робіт по реконструкції житлового будинку літ. «К-1» по АДРЕСА_1 , а також порушення прав співвласника ОСОБА_2 , що підтверджується пояснення вказаного відповідача та наведеною судовою експертизою.

За такого, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки самочинно збудована позивачем прибудова до житлового будинку, здійснена на земельній ділянці, доказів виділення якої позивачу під забудову суду не надано, за відсутності погодженої з відповідним державним органом будівельної (проектної) документації та отримання відповідного дозволу на початок будівельних робіт і введення об`єкта в експлуатацію, а також з істотним порушенням прав іншого співвласника, відповідача у справі, що позивач в судовому засіданні не спростувала.

Так як в позові відмовлено, підстави для стягнення з відповідача користь позивача витрат, понесених на оплату судового збору, відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно приміщення кухні загальною площею 25 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду можу бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Миколаївська міська рада, , місцезнаходження: м.Миколаїв, вул. Адміральська,20;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 10.10.2024.

Суддя І.В.Коваленко