Справа № 457/675/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/1550/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Ковальчука Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18 вересня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінансгруп», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 06 серпня 2017 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 010/08-3/3084/в, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 27000,00 доларів США строком до 04 серпня 2017 року, а відповідач зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 13.5 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. В подальшому між сторонами укладено додаткові угоди, якими внесено зміни до кредитного договору № 010/08-3/3084/в від 06 серпня 2017 року, а саме, затверджено новий графік повернення кредиту та сплати процентів. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 010/08-3/3084/в від 06 серпня 2017 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 010/08-3/3084/в/1 від 09 вересня 2009 року, а між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 010/08-3/3084/в/2 від 09 вересня 2009 року. Банк виконав свої зобов`язання за умовами кредитного договору, перерахувавши грошові кошти у безготівковій формі на поточний рахунок позичальника. Зазначає, що відповідач не виконує зобов`язання зі сплати відсотків за умовами кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором № 010/08-3/3084/в від 06 серпня 2017 року в розмірі 35457,39 доларів США, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20 652,01 доларів США, заборгованості зі сплати відсотків в розмірі 9 771,02 доларів США, та заборгованості за пенею за порушення графіку повернення кредиту в розмірі 5 034,36 доларів США. З наведених підстав просить стягнути із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» заборгованість за кредитним договором № 010/08-3/3084/в від 06 серпня 2017 року в розмірі 35 457,39 доларів США.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 18 вересня 2023 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» заборгованість за кредитним договором №010/08-3/3084/в від 06 серпня 2007 року в розмірі 35457,39 доларів США (що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ станом на 06 травня 2015 року становить 749323,12 грн.).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» 3654 грн. судового збору сплачені позивачем при поданні позову до суду.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що вона не повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, незважаючи на те, що подала до суду заяву про зміну місце проживання, зазначивши адресу свого місця проживання, однак суд безпідставно надсилав судові повістки за адресою, по якій вона не проживає. Зазначає, що в матеріалах справ міститься заява про розірвання договору про надання правової допомоги, укладеного між нею та адвокатом Рупінським О.Б., тому повідомлення його телефонограмою про судове засідання не свідчить про те, що вона була повідомлена про судове засідання, оскільки ОСОБА_4 в цей час не був її представником. Крім того, суд повідомляє учасників справи телефонограмою лише у випадках термінової необхідності, зокрема, у справах про видачу обмежувального припису, а в даній справі повідомлення учасників справи телефонограмою не відповідає встановленому законом порядку повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Вважає, що розгляд справи за відсутності учасника справи, якого не було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду. Вказує, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК України, однак позивач протягом вищезазначеного строку вимогу до неї не пред`явив, тому відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилася. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду оскаржила лише ОСОБА_1 , а відтак законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що боржник за кредитним договором ОСОБА_2 не виконав умов кредитного договору, кредитні кошти банку не повернув, у зв`язку з чим у нього станом на 06.05.2015 року склалася заборгованість в розмірі 35457.39 дол. США, яка з врахуванням договорів поруки, укладених з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , підлягає солідарному стягненню з боржника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Частина 1 статті 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Загальні умови виконання зобов`язання зазначені у статті 526 ЦПК України.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістомзобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінансгруп», та відповідачем ОСОБА_2 06 серпня 2007 року укладено кредитний договір №010/08-3/3084/в, за умовами якого ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 27000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% річних з кінцевим терміном повернення 04.08.2017 року.

02.03.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, яким внесено зміни до Кредитного договору та затверджено новий графік повернення кредиту та сплати процентів, який є невід`ємним додатком договору №1.

З метою зменшення фінансового навантаження на ОСОБА_2 в умовах кризових явищ в економіці України, 09.09.2009 року було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, згідно якої графік повернення кредиту та сплати процентів викладено в новій редакції, який є невід`ємною частиною кредитного договору, додаткова угода з додатками є невід`ємними частинами кредитного договору.

Надалі, з метою зменшення навантаження на ОСОБА_2 в умовах кризових явищ в економіці України, 31.03.2010 року було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору, згідно якої графік повернення кредиту та сплати інших платежів за кредитним договором викладений в новій редакції в додатках до додаткової угоди №3, які є невід`ємними частинами додаткової угоди, додаткова угода №3 з додатками є невід`ємними частинами кредитного договору.

В подальшому, з метою зменшення фінансового навантаження на ОСОБА_2 в умовах кризових явищ в економіці України, 28.02.2011 року було укладено додаткову угоду №010/08-3/3084/в/4 до кредитного договору, згідно якої графік повернення кредиту та сплати інших платежів за кредитним договором викладений в новій редакції в додатках до додаткової угоди №4, які є невід`ємними частинами додаткової угоди, додаткова угода №4 з додатками є невід`ємними частинами кредитного договору.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів, відповідач зобов`язаний був перед кредитором щомісячно до дати встановленої в графіку повертати частини кредитних коштів згідно з умовами договору, а саме шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

Згідно пункту 1.6.1. договору позичальник зобов?язаний повністю повернути банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов встановлених п. 1.5. цього договору.

Пункт 1.9.1 договору передбачає, що незважаючи на інші положення цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов?язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов?язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. При цьому, виконания боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержания позичальником відповідної вимоги.

Матеріалами справи підтверджується, що 05 лютого 2015 року за вих. № 114/0-1-00/4-53, № 114/0-1-00/4-54, № 114/0-1-00/4-52 АТ "Райффайзен Банк" на адресу позичальника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 направив вимоги про дострокове погашення боргу за кредитним договором, однак заборгованість за кредитним договором ні позичальником, ні поручителями не сплачена.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не виконував зобов`язання за кредитним договором належним чином, не здійснював щомісячних платежів по кредиту відповідно до графіку, внаслідок чого у нього склалася заборгованість, яка згідно розрахунку банку по кредитному договору станом на 06 травня 2015 року становить 35457,39 доларів США, з яких: 20652,01 долара США заборгованість по кредиту, 9771,02 доларів США заборгованість по сплаті відсотків, 5034,36 доларів США пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків.

Зважаючи на те, що кредитний договір № 010/08-3/3084/в, укладений 06 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , недійсним в судовому порядку не визнавався, з врахуванням положень ст. 204 ЦК України, що передбачає презумпцію дійсності правочину, кредитний договір є чинний, а відтак зазначені в ньому умови є обов`язковими до виконання його сторонами.

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язання за кредитним договором по наданню кредитних коштів виконав належним чином, отримання кредитних коштів позичальником не спростовано, позичені кошти та проценти за користування кредитними коштами ОСОБА_2 сплачував, що підтверджує отримання ним кредитних коштів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із встановлених ним обставин, що позичальник ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування кредитними коштами, своєчасно не виконував, внаслідок чого у нього станом на 06.05.2015 року утворилася заборгованість, яка згідно з долученим до позову розрахунком становить 35457.39 дол. США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту 20652.01 дол. США; відсотки 9771.02 дол. США; пеня за порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків 5034.36 дол. США, наданий банком розрахунок заборгованості відповідачами не спростований, а відтак зазначена банком заборгованість підлягає стягненню з боржника.

Відсутність заборгованості за кредитним договором №010/08-3/3084/в, укладеним 06 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не спростовані належними та допустимими доказами, відповідачами не було надано суду першої інстанції іншого розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який проведено у відповідності до умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно зі статтею 554 ЦК України, чинною на момент укладення договору поруки, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України, в редакції чинній на момент укладення договору, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Частина 4 статті 559 ЦК України в редакції Закону №1414-У111 від 14.06.2016 року викладена в наступній редакції.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя ОСОБА_1 , ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» покликається на договір поруки №010/08-3/3084/в/1, укладений між банком та ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, 09 вересня 2009 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №010/08-3/3084/в/1, та між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №№010/08-3/3084/в/2.

Згідно п.1.3 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитодавцем за виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором як солідарний боржник в повному обсязі, включаючи повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, платежів за надані кредитодавцем послуги по обслуговуванню кредиту, неустойку та відшкодування збитків у випадках передбачених кредитним договором.

Відповідно до пункту 6.1 договорів поруки договір поруки набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі.

Тобто, договором поруки №010/08-3/3084/в/1, укладеним 09 вересня 2009 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , строк дії договору поруки не встановлено.

З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник ОСОБА_2 сплачував платіж за кредитним договором № №010/08-3/3084/в, укладеним 06 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , останній раз 16.05.2012 року.

З матеріалів справи також вбачається, що 15.02.2015 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» направляв позичальнику ОСОБА_2 , поручителям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вимогу про виконання ними зобов`язань за кредитним договором та сплатити не пізніше 60 банківських днів заборгованість за кредитним договором, однак ні боржником, ні поручителями вимога не була виконана, кошти банку не повернуто.

Наведене спростовує доводи апелянта про те, що банк не направляв боржнику та поручителю вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором.

Договір поруки №010/08-3/3084/в/1, укладений 09 вересня 2009 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, є чинним, оскільки такий не визнано недійсним в судовому порядку, укладення договору поруки ОСОБА_1 не заперечує.

Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, тобто, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки строк дії поруки чинним договором поруки №010/08-3/3084/в/1, укладеним 09 вересня 2009 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , не встановлено, враховуючи те, що останній платіж на погашення кредиту внесений ОСОБА_2 16.05.2012 року, колегія суддів приходить до висновку, що порука ОСОБА_1 за цим договором припинилася.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував вищенаведеного та безпідставно задовольнив позовну вимогу правонаступника ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №010/08-3/3084/в, укладеним 06 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 .

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про солідарне стягнення з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №010/08-3/3084/в від 06 серпня 2007 року в розмірі 35457,39 доларів слід відмовити.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про солідарне стягнення з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №010/08-3/3084/в від 06 серпня 2007 року, то не підлягає до задоволення вимога позивача про солідарне стягнення з ОСОБА_1 сплаченого позивачем судового збору.

Крім цього, чинним законодавством взагалі не передбачене солідарне стягнення судового збору.

Стаття 367 ЦПК України передбачає межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частина 1 статті 367 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

А відтак, враховуючи положення частини 1 статті 367 ЦПК України, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , враховуючи те, що ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 не уповноважували ОСОБА_1 на представництво їх інтересів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення, рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18 вересня 2023 рокупідлягає скасуванню лише в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» заборгованості за кредитним договором №010/08-3/3084/в від 06 серпня 2007 року в розмірі 35457,39 доларів США (що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ станом на 06 травня 2015 року становить 749323,12 грн.) та стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» судового збору з ухваленням в цій частині вимог постанови про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та стягнення з неї судового збору.

Оскільки ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18 вересня 2023 рокуне оскаржували, то в частині решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» рішення суду слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 18 вересня 2023 рокув частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» заборгованості за кредитним договором №010/08-3/3084/в від 06 серпня 2007 року в розмірі 35457,39 доларів США (що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ станом на 06 травня 2015 року становить 749323,12 грн.) та стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» судового збору скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_1 судового збору відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 10.10.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк