КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року

справа № 382/1009/21

провадження № 22-ц/824/3324/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Бобко К.М.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4

третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 серпня 2023 року, постановлене під головуванням судді Кисіль О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2021 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Вимоги обґрунтовано тим, що позивач на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.04.2006 року являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

В даному будинку були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , син ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 серпня 2013 року вказаний житловий будинок між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було поділено в натурі.

17 серпня 2016 року рішенням виконавчого комітету Яготинської міської ради було присвоєно частині житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 поштову адресу: АДРЕСА_1 . Решті частині будинку було присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 .

Після розлучення ОСОБА_5 та ОСОБА_1 останній виїхав на інше місце проживання. В той же час, син позивача - відповідач у даній справі - продовжував проживати у будинку, користуватися в тому числі й належною позивачу частиною будинку за адресою АДРЕСА_1 , про що позивач не заперечував. Через певний період ОСОБА_2 одружився, та у нього народилася донька (співвідповідачі по даній справі). Взаємовідносини батька та сина погіршилися, позивач не надав згоду на реєстрацію та проживання сина та його родини у належному йому будинку. Таку згоду надала колишня дружина позивача - ОСОБА_5 , яка зареєструвала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у належному їй будинку, а саме за адресою АДРЕСА_1 .

Сам ОСОБА_2 зареєстрований у будинку по АДРЕСА_1 , якого фактично вже не існує.

Відповідачі проживають за адресою АДРЕСА_1 , чинять позивачу перешкоди у користування належним йому майном, змінили вхідні замки та не допускають до будинку. ОСОБА_2 став спричиняти конфлікти з позивачем, а в травні 2021 року заборонив позивачу заходити до належного йому на праві власності житла.

Позивач неодноразово викликав працівників поліції, що підтверджується довідкою т.в.о. начальника відділення поліції №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 12.05.2021. Отже, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у будинку позивача не зареєстровані, однак проживають, дозволу на проживання позивач не надавав, при цьому систематично вчиняють сварки та чинить перешкоди у доступі до житла.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 22 серпня 2023 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення, в частині позовних вимог, що стосуються ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , в зв`язку з відсутністю предмету спору.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення, відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове, згідно якої виселити ОСОБА_2 .

Вимоги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу у користування йому належним майном, а спільне проживання сторін є неможливим з огляду на неприязні відносини. Вказує, що звертався до відділення поліції із заявою щодо вчинення протиправних дій ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою т.в.о. начальника поліції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились , про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для виселення члена сім`ї.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником частини житлового будинку під АДРЕСА_1 , якій за рішенням Яготинської міської ради Київської області за № 144 від 17.08.2016 року було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 ; дані зміни були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.05.2021 року.

Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 23 серпня 2013 року житловий будинок АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було поділено в натурі.

17 серпня 2016 року рішенням виконавчого комітету Яготинської міської ради було присвоєно частині житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 поштову адресу: АДРЕСА_1 . Решті частині будинку було присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 . Після розлучення ОСОБА_5 та ОСОБА_1 останній виїхав на інше місце проживання.

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1 ; реєстрація місця проживання відповідача у житловому будинку під АДРЕСА_1 була здійснена самим позивачем у період, коли він перебував у шлюбі з матір`ю відповідача. ОСОБА_2 з дати реєстрації його місця проживання у зазначеному будинку до даного часу й проживає у ньому, а за домовленістю з батьком - позивачем у даній справі, - з 2016 року проживає у належній батьку частині житлового будинку ( АДРЕСА_1 ).

Позивач ОСОБА_1 після розлучення з матір`ю відповідача з 2011 року фактично проживає у належному йому на праві власності житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, ідо він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і ідо діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, щоо власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись цим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на житло в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі №2 б-158цс1, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року № 595/1271/16-ц та від 17 липня 2019 року № 320/13248/14-ц.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначеному статті 405 ЦК України, в якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Верховний Суд неодноразово підкреслював, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (зокрема постанова від 18 січня 2023 року у справі № 442/810/22, провадження № 61-8377св22).

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 січня 2020 року, справа № 754/613/18-ц провадження № 61-1634св19, при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, чи визнавання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є одноосібним власником частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії довідки Бориспільського РУП ГУНП в Київській області № 774 (а.с.14-15, 34-46, 69) вбачається, що ОСОБА_1 звертався до ВП № 2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 04.05.2021 та від 06.05.2021 року щодо захисту законних інтересів, а також ОСОБА_2 звертався щодо протиправних дій ОСОБА_9 відносно нього. Було встановлено, що від 2016 року ОСОБА_1 надав добровільну згоду своєму синові ОСОБА_2 проживати в будинку по АДРЕСА_4 , де на даний час проживає ОСОБА_2 . Між заявниками існують стійкі неприязні відносини на грунті чого останні іноді конфліктують між собою по різним причинам. Під час опитування ОСОБА_2 , який повідомив, що у квітні-травні 2020 року руків`я вхідних дверей прийшло в непригодність за адресою АДРЕСА_1 , тому з даного приводу ОСОБА_2 змушений був змінити дане руків`я разом із замком вхідних дверей. При цьому, ОСОБА_2 повідомив свого батька ОСОБА_1 про даний факт та запропонував дати останньому дублікат ключа. На що останній відмовився. Також у своєму поясненні ОСОБА_2 зазначив, що він ніякої фізчної перешкоди у доступі своєму баьтку ОСОБА_1 до його домівки не вчиняв.

Було встановлено, що у даному випадку відсутні достатні дані які вказували б на ознаки кримінального правопорушення, тому за результатами було закінчено перевірку відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Судом першої інстанції вірно зазначено, що обґрунтування пропорційності позбавлення житла Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції. Разом із цим, позивачем відповідного обґрунтування не наведено.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що ОСОБА_2 систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовуює його не за призначенням.

При вирішенні спору судом також було надано оцінку тому, що ОСОБА_2 вселився зі згоди власника будинка, тривалий час користується спірним майном та самовизначає даний будинок як своє місце проживання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 22 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді