КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ОДЕСИ
________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4902/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

10.10.2024 року м. Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2024 позивачка ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 серпня 2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Скриль Ю.А.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.08.2024 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків шляхом долучення до матеріалів справи оригіналу свідоцтва про шлюб.

08.08.2024 за клопотанням позивачки оригінал свідоцтва про шлюб долучено до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_4 згідно з копією паспорта громадянина Турецької Республіки № НОМЕР_1 та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 є громадянином Турецької Республіки.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, крім іншого, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Із позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є громадянином Турецької Республіки, а тому, зазначена справа є справою з іноземним елементом.

Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У міжнародному праві категорія "підсудність" застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

Положеннями статей 60, 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі.

Відповідно до статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Визначаючи підсудність справ судам України слід керуватися загальними правилами, визначеними у статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно із статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача та в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Суди розглядають спори за позовами громадян України до осіб, які проживають за кордоном, за правилами альтернативної підсудності, передбаченої статтею 28 ЦПК України, а також виключної підсудності, передбаченої статтею 30 ЦПК України та статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» (п. 4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом»).

Відповідно до статті 17 Угоди між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, яку ратифіковано Законом України № 2605-III (2605-14) від 05.07.2001, та набула чинності 02.05.2004 (далі Угода між Україною та Турецькою Республікою), суди Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати будь-які спори щодо цивільних справ, де відповідач має місце проживання. Якщо існує угода між сторонами, суд або суди Договірних

Сторін мають юрисдикцію вирішувати будь-які спори, які виникають

або можуть виникнути щодо правових відносин. Коли відповідач

оспорює юрисдикцію суду до початку розгляду справи, суд Договірної

Сторони припиняє провадження по справі, не дивлячись на те, що він має виключну юрисдикцію.

Згідно зі статтею 23 цієї Угоди між Україною та Турецькою Республікою, у справах про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя, які мають однакове громадянство на день звернення до суду, компетентні органи тієї Договірної Сторони, громадянами якої вони є, будуть компетентними й будуть застосовувати своє законодавство. У справах про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя, які мають однакове громадянство й проживають на території іншої Договірної Сторони, компетентні органи цієї Договірної Сторони також будуть компетентними вирішувати справу і застосовуватимуть своє законодавство. У випадку, коли один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а інший - громадянином другої, розгляд справи про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя визначатиметься законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання. Якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави. У справах про визнання шлюбу недійсним застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої шлюб було укладено, відповідно до статті 21 цієї Угоди. При цьому юрисдикція судів визначається відповідно до пунктів 1 і 2 цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та звертаючись до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, азначила, що остання відома інформація про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: АДРЕСА_1 .

Сторонами у справі угоду, якою передбачили підсудність справи з іноземним елементом судам України, суду не надано, заперечень щодо розгляду справи Київським районним судом м. Одеси до суду не надходило.

Отже, ураховуючи викладене, а також розпорядження Голови Верховного Суду від 05.07.2022 № 36/0/9-22, яким визначено, що цивільні справи, які підсудні Гагарінському районному суду м. Севастополя, розглядаються Київським районним судом м. Одеси, вказана справа з іноземним елементом підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2024 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін,відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

19.08.2024 від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки 21.03.2024 суддею Дуйгу ХЕКІМОГЛУ СОМУК Сімейного суду № 4 м. Конья (Республіка Туреччина) у справі № 2024/242 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Вказане рішення було проголошено сторонам 16.04.2024 та 03.05.2024 набрало законної сили, оскільки сторонами не оскаржувалось.

У судове засідання позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 не з`явились, про дату, час та місце належним чином повідомлені.

У судовому засіданні з`явились представника позивачки та відповідача. Представник відповідача підтримала клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що існує рішення суду іноземної держави, яким розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , укладений на території України 17.07.2010 між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , тобто між тим самими сторонами у справі, що розглядається Київським районним судом м. Одеси. Також долучила до матеріалів справи ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04.10.2024, яким визнано на території України рішення Сімейного суду № 4 м. Конья (Республіка Туреччина) у справі № 2024/242, прийняте 21.03.2024 суддею Дуйгу ХЕКІМОГЛУ СОМУК, що набрало законної сили 03.05.2024, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 / ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 17.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського району управління юстиції у м. Севастополі, про що зроблено відповідний актовий запис № 569 та визначено місце проживання трьох неповнолітніх дітей з батьком.

Представник відповідача заперечував проти задоволення клопотання та закриття провадження у справі, посилаючись на те, що рішенням Турецької Республіки розірвано шлюб, який зареєстрований відповідно до Міжнародного свідоцтва про укладення шлюбу, виданого компетентними органами Турецької Республіки, а не зареєстрованого відповідно до Свідоцтва про шлюб, виданим 25.07.2024 Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції (м. Одеси) серії НОМЕР_2 (актовий запис № 569). Також звернув увагу суду на те, що ухвала Святошинського районного суду м.Києва від 04.10.2024, яким визнано на території України рішення Турецької Республіки про розірвання шлюбу, не набрало законної сили. При цьому не оспорює того, що ОСОБА_11 є ОСОБА_3 , яка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу у вказаній справі.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У разі, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу, суд відповідно до пункту 6частини 1 статті 255 ЦПК України своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Установлено, що між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином Республіки Туреччина, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.07.2010 укладено шлюб, про що свідчить повторно видане 25.07.2024 Відділом реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районному у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 569.

Також представником відповідача до матеріалів справи долучена копія міжнародного свідоцтва про укладення шлюбу серії: № НОМЕР_3 з перекладом та апостилем, зі змісту якого вбачається, що 17.07.2010 між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладено шлюб, країна укладання шлюбу Україна, прізвище ОСОБА_8 після укладання шлюбу ОСОБА_12 .

У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , змінила своє ім`я на ОСОБА_13 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_4 , виданим Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 07.11.2019, актовий запис № 97.

Також позивачка змінила паспорт громадянина України ОСОБА_10 на паспорт громадянина України ОСОБА_3 № НОМЕР_5 , виданий 06.12.2019.

Окрім цього встановлено, що під час проживання у Туреччині ОСОБА_3 ( ОСОБА_14 ) отримала паспорт Турецької Республіки № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_11 .

Судом досліджено рішення Сімейного суду № 4 м. Конья (Турецька Республіка) від 21.03.2024, відповідно до якого встановлено, що 21.03.2024 суддею Дуйгу ХЕКІМОГЛУ СОМУК Сімейного суду № 4 м. Конья (Республіка Туреччина) у справі № 2024/242 за позовом ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , АДРЕСА_2 , ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер громадянина Турецької Республіки НОМЕР_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер громадянина Турецької Республіки НОМЕР_7 .

Також вказаним рішенням опікуном неповнолітніх дітей сторін ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визначено позивача батька дітей.

Ураховуючи викладене, та досліджені судом докази, суд дійшов висновку, що сімейні правовідносини щодо укладання в Україні шлюбу між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та розірвання шлюбу 21.03.2024 Сімейним судом № 4 м. Конья (Турецька Республіка) між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є тими самими правовідносинами між тими самими особами.

Отже, позивач звернулась 02.08.2024 до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4 про той самий предмет і з тих самих підстав, які вже були предметом розгляду Сімейним судом № 4 м. Конья (Турецька Республіка) між цими ж сторонами справи.

Рішення Сімейного суду № 4 м. Конья (Турецька Республіка) було проголошено сторонам 16.04.2024 та 03.05.2024 набрало законної сили, оскільки сторонами не оскаржувалось.

Вказане рішення суду Турецької Республіки підтверджене 08.05.2024 Апостилем (Гаазька Конвенція від 5 жовтня 1961 року) Комісії з судових справ Суду першої інстанції м. Конья Хасан Ай- 40076 (а.с. 46-50).

Статтею 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (далі - Конвенція), що відбулась 05.10.1961 у Гаазі, яку підписала Турецька Республіка, та до якої 10.01.2002 приєдналась України (набула чинності для України 22.12.2003), передбачено, що ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, і що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;

b) адміністративні документи;

c) нотаріальні акти;

d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами, у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Відповідно до ст. 3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно зі ст. 4 Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Відповідно до статті 13 Угоди між Україною та Турецькою Республікою, документи, які були складені, видані чи засвідчені та скріплені офіційною печаткою на території однієї з Договірних Сторін, або їх засвідчені копії не підлягають легалізації на території іншої Договірної Сторони. Документи, видані офіційними органами Договірних Сторін, мають таку саму доказову силу й на території другої Договірної Сторони.

Таким чином, рішення Сімейного суду № 4 м. Конья (Турецька Республіка) про розірвання шлюбу від 21.03.2024, підтверджене апостилем, який відповідає вимогам Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, приймається судом як рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку.

Отже, ураховуючи викладене, а також аргументи і позицію сторін, оцінивши обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 186, п. 6 ч. 1 ст. 255, ст. 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Коваль Я.Ю. про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер громадянина Турецької Республіки НОМЕР_1 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст ухвали складено та підписано 10.10.2024.

Суддя Скриль Ю. А.