ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року місто Київ

Справа № 756/1538/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15144/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року (ухвалене у складі судді Шролик І. С., повне рішення складено 01 липня 2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Панченко Олександр Володимирович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Забальського Ю.П. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просив визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири № 476 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57238288 від 23.03.2021, згідно з яким Відповідачкою-1 було продано Відповідачці-2, квартиру АДРЕСА_2 .

На обґрунтування заявлених вимог зазначав, що станом на червень 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, мали намір створити родину. Через відсутність власного житла прийняли рішення придбати житло.

10 червня 2014 року позивач взяв у борг в батька ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 41000 дол. США та 50000 грн, що підтверджується борговою розпискою.

11 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Енергополь-Україна» укладено договір резервування об`єкта нерухомості № 3/474-95 від 11 червня 2014 року, за умовами якого зарезервовано квартиру № 95 .

Між ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС» 12 червня 2014 року укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 35460-БВ від 12 червня 2014 року, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити лот облігацій. Відповідно до проспекту емісії облігацій та договору, власник акцій має право отримати у власність об`єкт нерухомості, а саме квартиру АДРЕСА_4 . Ціна лоту облігації на момент підписання вказаного договору становила 526 584,24 грн.

29 березня 2016 року між ПрАТ «Енергополь-Україна» та ОСОБА_3 підписано Акт приймання-передачі об`єкта нерухомості та документів, за яким передано квартиру АДРЕСА_2 .

Приватним нотаріусом КМНО Мельник Л.С. 30 березня 2016 року зареєстровано речові права на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 . Позивач став спільно проживати з ОСОБА_3 у вказаній квартирі.

Весною 2017 року, ОСОБА_3 пішла від позивача й почала проживати окремо.

Позивач орендував для себе інше житло, оскільки в спільній квартирі не міг проживати з міркувань психо-емоційного стану, пов`язаного з розірванням стосунків.

Приватним нотаріусом КМНО Панченко О.В. 23 березня 2021 року, посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Посилаючись, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, укладений із порушенням норм чинного законодавства України та звичаїв є фіктивним, представник позивача просив визнати його недійсним в судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 29 липня 2024 року через систему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо підстав недійсності правочинів, оскільки про факт введення позивача в оману щодо дійсних намірів вчинення правочину свідчить те, що весною 2017 року ОСОБА_3 пішла від позивача й почала проживати окремо.

Зокрема, відповідач на момент укладення оспорюваного договору достовірно знала, що квартира їй не належить, придбана за позичені кошти у родини Позивача, і таке відчуження квартири, істотно погіршить права та охоронювані законом інтереси Позивача та членів його родини, а тому договір, який порушує права третіх осіб, має бути визнаний фіктивним.

Зазначає, що відповідач під час розгляду справи не довела, що оспорюваний договір купівлі-продажу сторони вчинили для подальшого вчинення іншого правочину, який вони мали намір вчинити, а визнання недійсним договору в частині сторони договору правилами Цивільного кодексу України не допускається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - адвокат Тарнавський В.Б. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги через безпідставність викладених у ній доводів, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що постановлено з дотриманням норм матеріального права.

Вказує, що Позивачем не долучено жодного доказу, який би свідчив про те, що ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі, або не є її реальним власником.

Твердження Позивача про фіктивність правочину спростовуються матеріалами справи, зокрема тим, що за ОСОБА_4 , після укладення Договору, було зареєстроване право власності на спірну квартиру, а також тим, що ОСОБА_4 після придбання квартири, переоформила усі рахунки на надання комунальних послуг на своє ім`я, сплачує комунальні платежі та користується квартирою за власними потребами.

Наголошує, що факт користування ОСОБА_4 спірною квартирою не заперечується жодним із учасників справи, що дозволяє стверджувати про відсутність ознак фіктивності правочину, що є підставою для відмови у задоволенні позову та апеляційної скарги в цілому.

Представник приватного нотаріуса КМНО Панченка О.В. - адвокат Олексієнко З.О. у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги через безпідставність викладених у ній доводів, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що постановлено з дотриманням норм матеріального права

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Тарнавський В.Б. заперечував проти апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Вказував, що договір не можна вважати фіктивним, оскільки на його виконання було передано майно.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Опалюк С.В. заперечував проти апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Указав, що позивачем не надано доказів спільного проживання з ОСОБА_3 , а тому він не має права оскаржувати спірний договір. Позивач не довів, що він брав участь у придбанні спірної квартири. Звернув увагу, що відповідачі між собою не є родичами.

Представник третьої особи приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу м. Києва Панченко О.В. - адвокат Олексієнко О.О. заперечувала проти апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Указала, що нотаріусу не відомо про наявність родинних стосунків між покупцем та продавцем, під час укладення спірного договору нотаріусом вжито належних заходів для визначення дійсних намірів сторін договору.

Представник позивача - адвокат Забальський Ю.П. повторно у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подав, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом доставлення судової повістки в електронний кабінет ЄСІТС відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подав, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегією суддів визнано за можливе проводити справу за відсутності осіб, що не з`явилися, враховуючи їх належне повідомлення та повторну неявку представника позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 12 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія з управління активами «ІМІДЖ ФІНАНС» укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 35460-БВ за умовами якого, продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити Лот облігацій. Відповідно до Проспекту емісії облігацій та Договору, власник акцій має право отримати у власність об`єкт нерухомості, а саме квартиру за будівельною адресою: АДРЕСА_4 . Ціна Лоту облігації на момент підписання вказаного договору становила 526584,24 грн (а. с. 9-11).

Як встановлено з договору резервування об`єкта нерухомості, додаткової угоди до договору та довідки про повний розрахунок від 29 березня 2016 року, виданої ПрАТ «Енергополь-Україна» 11 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Енергополь-Україна» укладено Договір резервування об`єкта нерухомості № 3/474-95 від 11 червня 2014 року. Усі взаєморозрахунки за договором між сторонами проведено. Оригінал довідки отримала ОСОБА_3 , про що міститься її підпис (а. с. 7, 19, 21).

29 березня 2016 року між ПрАТ «Енергополь-Україна» та ОСОБА_3 підписано Акт приймання-передачі об`єкта нерухомості та документів, згідно з яким їй передано квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 6).

Також актом №95 обстеження (прийняття) приладів обліку та фіксування показів лічильників холодного та гарячого водопостачання та електроенергії від 29 березня 2016 року міститься підпис в графі власник квартири ОСОБА_3 (а. с. 8).

Приватним нотаріусом КМНО Мельник Л.С. 30 березня 2016 року зареєстровано речові права на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (а. с. 12).

Приватним нотаріусом КМНО Панченко О.В. 23 березня 2021 року, посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 144-163).

Як встановлено з матеріалів нотаріальної справи, ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою по АДРЕСА_2 з 18 травня 2017 року та знята з реєстраційного обліку 09 березня 2021 року. Інші особи не зареєстровані за даною адресою (а. с. 178-179).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_9 , змінивши прізвище на ОСОБА_3 (а. с. 180-181).

Також встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року відмовлено ОСОБА_2 в забезпеченні позову, до його пред`явлення (а. с. 89-90).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду (а. с. 90-91).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для визнання оспорюваного правочину купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 недійсним з підстав його фіктивності, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами відсутність у сторін договору намірів настання правових наслідків договору купівлі-продажу та переходу права власності на спірну квартиру.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 цієї статті).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

На підтвердження доводів щодо фіктивності спірного договору купівлі-продажу позивачем не надано належних, допустимих та переконливих доказів ані суду першої, ані апеляційної інстанції. Доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення матеріальних норм позивачем, що не є підставою для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідачем же надані докази про вступ в управління та володіння майном, шляхом переоформлення на себе договорів з приводу утримання спірного майна, користування спірною квартирою на власний розсуд після її придбання. При цьому доказів родинних стосунків між продавцем та покупцем суду надано не було.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 31 березня 2021 року у справі № 201/2832/19, у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Колегія суддів також звертає увагу, що Верховний Суд в постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Важливість цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, у якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Зміст позовних вимог позивача зводиться до того, що спірна квартира була придбана під час фактичного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу за кошти отримані позивачем в позику від його батька, а відповідачка , використавши те, що квартира була оформлена на її ім`я відчужила її, порушивши права позивача, використавши право на зло.

За таких обставин, колегія суддів вбачає за необхідне надати оцінку можливості кваліфікації спірного договору як фраудаторного.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17 вказано, що зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Право на зло в цій справі, на думку позивача, виявилося у відчуженні ОСОБА_3 квартири, яка за його твердженнями, придбана під час спільного проживання за гроші, які були взяті в борг від батька позивача. Цим відповідач порушила, на думку позивача, його права на цю квартиру та призвела до «втрати» сім`єю позивача наданих у борг коштів.

Колегія суддів надає оцінку вказаній позиції позивача та відхиляє її через необґрунтованість з огляду на таке.

Ознаками фраудаторного правочину може бути його укладення з близькими родичами, безгрошовість договору, існування зобов`язань, виконання яких намагається уникнути сторона договору, момент укладення такого договору.

В даній справі позивачем не доведено ні безгрошовість договору, ні його укладення з близькими родичами без наміру настання наслідків укладеного договору, ні перебування сторін у фактичних шлюбних стосунках, що могло б свідчити про намір уникнення поділу майна.

У позовній заяві позивачем стверджується про взяття коштів у розмірі 41 000 доларів США та 50 000 гривень у борг від батька - ОСОБА_5 . На підтвердження вказаної обставини позивачем було надано до суду першої інстанції оригінал розписки від 10 червня 2024 року, яка була оглянута судом першої інстанції та повернута позивачу із залишенням її копії в матеріалах справи (том 1 а. с. 29).

Колегія суддів звертає увагу, що вказана розписка не є нотаріально посвідченою, що не свідчить про її недійсність, проте не дозволяє однозначно стверджувати про дійсність дати її видачі, оскільки за часом вказана розписка передує укладенню договору резервування об`єкта нерухомості на 1 день.

Колегія суддів також зауважує, що матеріали справи не містять доказів передачі таких боргових коштів від позивача ОСОБА_2 до відповідачки ОСОБА_3 , яка наступного дня укладала договір резервування об`єкта нерухомості.

Пояснення батька позивача з цього приводу, надані в суді, обґрунтовано не взято до увагу з врахуванням родинних стосунків позивача та його батька та прямої заінтересованості третьої особи у вирішенні справи на користь позивача.

Колегія суддів також звертає увагу, що Дарницький районний суд міста Києва ухвалою від 19 жовтня 2021 року у справі № 753/16065/20, яка набрала законної сили 14 грудня 2021 року, залишив без розгляду заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю (том 1 а. с. 77). Суду не було надано жодне рішення суду, яким будь-коли такий факт вже був встановлений.

Не доводились позивачем також в межах даної справи і факт перебування сторін у фактичних шлюбних стосунках під час придбання спірної квартири.

Наведені обставини та відсутність належних, допустимих та достатніх доказів фінансової участі позивача у придбанні квартири, свідчать про те, що позивачем не доведено порушення його прав укладенням договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

При цьому, колегія суддів враховує, що за твердженнями позивача він перестав проживати разом із відповідачем ОСОБА_3 з весни 2017 року, проте із відповідною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, з метою поділу спірної квартири, ОСОБА_2 звернувся тільки в жовтні 2020 року, тобто більше ніж через 3 роки після закінчення спільного проживання за словами позивача.

Також з ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року у справі № 756/9530/22 вбачається, що ОСОБА_2 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення тільки 11 жовтня 2022 року (том 1 а. с. 27).

Таким чином, позивачем не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів того, що укладенням спірного договору купівлі-продажу будь-яким чином порушуються його права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2024 року.

ГоловуючийО.В. Желепа
Судді:О. Ф. Мазурик
О. В. Немировська