1Справа № 335/8998/23 2/335/288/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем 28.04.2010 року було укладено договір №б/н, відповідно до якого, відповідач отримала кредит від позивача у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач свої зобов`язання виконав, проте, відповідач, всупереч умовам договору своє зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 59 644,32 гривень з підстав не належного виконання зобов`язань по кредитному договору б/н від 28.04.2010 року. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 28.04.2010 року у розмірі 59644,32 грн., станом на 23.08.2023, яка складається з наступного:

47550,76 грн. заборгованість за кредитом;

12093,56 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом;

2684,00 судовий збір.

Ухвалою суду від 21 вересня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30.10.2023 року представником відповідача адвокатом Шокарєвою А.В. подано відзив на позову заяву у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі через їх необґрунтованість належними доказами по справі.

В судовому засіданні відповідач позов між позивачем та відповідачем був укладений договір № б/н про відкриття та обслуговування поточного карткового рахунку, за умовами якого відкритий рахунок у національній валюті України. 23 грудня 2022 року з її карткового рахунку невідомою особою було знято грошові кошти в розмірі 46720 гривень, хоча вона нікому не передавала свою картку та будь яких даних. Після вказаних подій позивач відмовляється обслуговувати картковий рахунок та видавати їй гроші. Крім того, 24 грудня 2022 року відповідачем було подано заяву до органу поліції, в якій вона сама зазначила, що невстановлена особа вивела з її карткового рахунку грошові кошти. Ця ж обставина підтверджується й звукозаписом її розмови з працівником банку, в якій вона повідомила про викрадення шахраями коштів з її рахунку.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позов не визнала та пояснила, що між нею та відповідачем був укладений договір № б/н про відкриття та обслуговування поточного карткового рахунку, за умовами якого відкритий рахунок у національній валюті України. 23 грудня 2022 року з її карткового рахунку невідомою особою було знято грошові кошти в розмірі 46720 гривень, хоча вона нікому не передавала свою картку та будь яких даних. Після вказаних подій позивач відмовляється обслуговувати картковий рахунок та видавати їй гроші. Крім того, 24 грудня 2022 року відповідачем було подано заяву до органу поліції, в якій вона сама зазначила, що невстановлена особа вивела з її карткового рахунку грошові кошти. Ця ж обставина підтверджується й звукозаписом її розмови з працівником банку, в якій вона повідомила про викрадення шахраями коштів з її рахунку.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши доводи відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 28.04.2010 року було укладено договір №б/н, відповідно до якого, відповідач отримала кредит від позивача у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав, проте, відповідач, всупереч умовам договору своє зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 59 644,32 гривень з підстав не належного виконання зобов`язань по кредитному договору б/н від 28.04.2010 року. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 28.04.2010 року у розмірі 59644,32 грн.

Відповідачем до матеріалів справи додано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 0001661, внесення якого до реєстру відбулось 24 грудня 2022 року. Кримінальне провадження розпочате за заявою ОСОБА_1 та кваліфіковане за ч. 3 ст. 190 КК України.

До позовної заяви надано копію виписки по картковому рахунку IBAN НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 , яка була досліджена судом і в якій відображені всі транзакції за вказаний період.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин; далі за текстом Закон) платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

За змістом статті 14 Закону, користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Частиною 37.2 статті 37 Закону встановлено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 (в редакції, дійсній на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу, забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку.

Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7 та 8 розділу VI Положення визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені.

В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Таких висновків дійшов Верховний Суд в своїх постановах: по справі №591/1866/20 від 12 грудня 2022 року та по справі № 179/1688/17 від 23 січня 2020 року. Суд не вбачає підстав для не врахування зазначених висновків у даній справі.

Судом встановлено, що списання грошових коштів з рахунку відповідача відбулось невстановленими особами без її волі через Mobile-банкінг «Приват 24/7» без використання платіжної картки.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того, що відповідач ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяла втраті або незаконному використанню свого фінансового номера, ПІН-коду або іншої інформації, яка б дала змогу ініціювати платежі з її картки. Як встановлено в судовому засіданні, жодних паролів від банкінгу «Приват 24/7» вона нікому не передавала.

Відповідач фактично не заперечує того факту, що оскаржені транзакції за платіжною картою відповідача ініційовані не нею, а іншими невстановленими особами, тобто кошти списано унаслідок шахрайських дій невстановлених осіб. При цьому, саме по собі коректне введення даних для ініціювання транзакцій, через які з рахунку відповідача були списані грошові кошти, не підтверджує ту обставину, що ці відомості були передані іншій особі саме відповідачем.

Таким чином суд приходить до висновку про недоведеність порушення відповідачем ОСОБА_1 правил користування рахунком та, відповідно, про недоведеність тієї обставини, що саме внаслідок її дій або бездіяльності були здійснені транзакції по списанню з її карткового рахунку грошових коштів в сумі 47720 гривень.

До розгляду справи по суті позивачем не було надано жодних доказів, які б спростовували викладені у відзиві докази та подані документи в обґрунтування версії про те, що внаслідок шахрайських дій невідомих осіб з банківської картки ОСОБА_1 були виведені грошові кошти та вона не повинна нести відповідальність перед банком за протиправні дії інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повність з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82,89,263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50.

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02.10.2024 року.

Суддя А.В. Воробйов