Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/809/24

08 жовтня 2024 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О.О., з участю секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

11 червня 2024 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом.

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, яке складається з будинковолодіння у АДРЕСА_1 .

26 січня 2011 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав позивачу.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті її діда ОСОБА_6 , однак 12 березня 2024 року постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва , оскільки житловий будинок, який належав дідові, відноситься до колгоспного двору, і нотаріус не має можливості встановити інших членів колгоспного двору та їх частки.

З огляду на викладене, позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх прав та доводити право на спадкове майно у судовому порядку. Просить позов задовольнити.

Визнати за нею право власності на спадкове майно: будинковолодіння у АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , її діда - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

В судове засідання позивач не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

В судове засідання відповідачі не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судової повістки про виклик про причини неявки суд не повідомили, надіслали письмові заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2024 року, задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі в справі у якості співвідповідача Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області та витребування інформації .

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Згідно копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 09 серпня 2023 року виконавчим комітетом Старунської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області (а.с.6), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Івано-Франківськ.

З копії заповіту посвідченого, 26 січня 2011 року, секретарем Старунської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області Хімчак О.І. (а.с.7), вбачається, що спадкодавець ОСОБА_6 на випадок своєї смерті, зробив розпорядження, що все належне йому майно, заповідав ОСОБА_7 .

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 16 вересня 2021 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.11), встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 та змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу на із « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

Згідно копії свідоцтва про право власності на жилий будинок від 20 травня 1991 року, виданого виконавчим комітетом Старунської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області (а.с.14), житловий будинок по АДРЕСА_2 належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_6 .

Відповідно до листа секретаря Богородчанської селищної ради №4341 від 21 серпня 2024 року та копій погосподарської книги №4 за 1991-1995 роки (а.с.60,61,62), головою двору по АДРЕСА_2 , був ОСОБА_6 . На момент смерті ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , була також зареєстрована, його онука - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (позивач по справі).

З копії витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі від 12 березня 2024 року (а.с.8) встановлено, що після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано спадкову справу №72129947.

Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 березня 2024 року №02-31/896, винесену державним нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташек І.І. (а.с.9), ОСОБА_1 , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по АДРЕСА_1 , після смерті діда - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17,18 Закону "Про власність" (697-12) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.

Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення по господарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Виходячи із Правової позиції, викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-350цс15 - згідно з частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

При цьому суд враховує, що із дослідженої копії свідоцтва про право власності на жилий будинок від 20 травня 1991 року, виданого виконавчим комітетом Старунської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області житловий будинок по АДРЕСА_2 належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_6 , при цьому інші члени колгоспного двору у свідоцтві не зазначені.

Також під час судового розгляду не встановлено, що будь-які інші особи, члени сім`ї спадкодавця, окрім самого спадкодавця, були членами колгоспу та відповідно членами колгоспного двору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що лише спадкодавець ОСОБА_6 , як голова колгоспного двору був одноособовим власником будинковолодіння по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, встановлено, що позивач ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом прийняла спадщину, після смерті діда - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слід зазначити, що відповідно до правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року справа №456/2628/17, аналіз статті 1268 та книги 6 ЦК України свідчить, що спадковому праву характерний принцип універсальності спадкового правонаступництва, який проявляється у тому, що на стадії прийняття спадщини вона розглядається як єдине ціле, незалежно від підстави спадкування. Тобто особа реалізує свої права як спадкоємця, приймаючи спадщину, незалежно від підстави спадкування (за законом чи за заповітом). За своєю сутністю прийняття спадщини - це односторонній правочин, який спрямований на набуття спадкового майна (спадщини). Для прийняття спадщини властивий універсальний характер, оскільки воно поширюється на всю спадщину, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась, тобто на всі спадкові активи і пасиви. Прийняття може мати місце лише стосовно всієї спадщини як єдиного цілого.

За таких обставин, позивач правомірно, в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_6 набув право власності на спадкове майно - будинковолодіння по АДРЕСА_1 , а томузаявлені вимоги є законними та обгрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13,76,77-80,81, 82, 89, 263 - 265, 280-281 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_11 право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті діда - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 08 жовтня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації (фактичного місця проживання): АДРЕСА_3 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації (фактичного місця проживання): АДРЕСА_3 .

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації (фактичного місця проживання): АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації (фактичного місця проживання): АДРЕСА_3 .

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації (фактичного місця проживання): АДРЕСА_3 .

Богородчанська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, місцезнаходження, 77701, Івано-Франківська область Івано-Франківський район селище Богородчани вул. Шевченка, 66, .

Суддя: