Справа № 2-620/13
Провадження № 2-в/185/72/24
14 жовтня 2024 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судових засідань Рожкової А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі ЄУ № 2-620/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсними договорів кредитування, поруки та застави автомобіля,
В червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" звернулось до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-620/13, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ТОВ "Кампіс Лігал", приватний виконавець Лиманський Владислав Юрійович.
Заява обґрунтована тим, що 18.02.2013 Ленінський районний суд м. Луганська ухвалив рішення по справі №2-620/13 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором № 753-07-ПК. Ухвалою суду від 17.12.2020 Сватівський районний суд Луганської області замінив сторону виконавчого провадження у вищевказаній справі з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на ТОВ «Вердикт Капітал». Оскільки Сватівський районний суд Луганської області змінив територіальну підсудність судових справ на Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області та на адресу останнього матеріали даної справи не надходили та не передавались, заявник звернувся із заявою про відновлення втраченого провадження.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник заявника в прохальній частині заяви просив розглядати справу за його відсутності.
Суд, дослідивши зібрані матеріали, приходить до наступного.
Відповідно до ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно зі ст.490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.
Згідно з ч.1 ст.494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого провадження або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.
Відповідно до ч.2 ст.494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувались судом і які процесуальні дії вчинялись з втраченого провадження.
В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявно судове рішення по справі № 2-620/13 Ленінського районного суду м. Луганська від 18.02.2013 року.
Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 18.03.2020 року було вирішено питання про відновлення втраченого провадження в частині рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 18.02.2013 року по справі № 2-620/13, проте цивільна справа №2-620/13 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області не надходила та не передавалась.
Окрім цього, в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявно судове рішення по справі №2-620/13 Сватівського районного суду Луганської області від 17.12.2020 про заміну сторони виконавчого провадження.
Інших матеріалів справи учасниками справи суду не надано.
За таких обставин, суд вважає за можливе відновити втрачене провадження в частині наявних в ЄДРСР судових рішень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 81,258-260,493,494 ЦПК України, суд
Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі №2-620/13 за позовом ЄУ № 2-620/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсними договорів кредитування, поруки та застави автомобіля, в частині:
Справа № 2-620/13 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2013 року Ленінський районний суд м. Луганська у складі: головуючого судді Антоненко М.В., при секретарі Атуової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луганську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсними договорів кредитування, поруки та застави автомобіля,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому вказує на те, що 18 грудня 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит», у особі Відділення № 14 Луганської філії було укладено кредитний договір за № 753-07-ПК. Згідно з умовами п. 2.1 вказаного кредитного договору банк зобов`язався надати позивачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові копті у сумі 13 670 доларів США зі строком користування до 17.12.2014р. Визначена сума грошових коштів була потрібна Позивачу для придбання автомобілю СНЕVROLET NIVA 21230, 2007 року випуску, що також закріплено у п. 2.3. Кредитного - договору.

Одночасно, відповідно до п. 2.1. та п. 3.3 та розділу № 3 укладеного кредитного договору Позивач прийняв на себе обов`язок щодо перерахування Відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 10,50% до 10-го числа поточного місяця та сплати щомісячно мінімально необхідної суми платежу Позивача за визначеним Договором у розмірі - 162,73 доларів США.

З метою забезпечення виконання Позивачем своїх обов`язків за кредитним договором № 753-07-ПК. від 18.12.2007р. між сторонами був підписаний 18.12.2007 року нотаріально посвідчений договір застави автомобілю на бланку ВКО № 392100, про що зроблений запис у реєстрі за № 12230.

В забезпечення виконання зобов`язань позивача перед відповідачем 18.12.07 р., відповідачем було укладено договір поруки № 435/07 із ОСОБА_2 третьою особою по справі, яка поручилась перед відповідачем за належне виконання позивачем своїх зобов`язань з кредитним договором № 753-07-ПК.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на ст.99 Конституції України, ст.7 Господарського кодексу України, ст.524 ЦК України, ст.35 Закону України «Про національний банк України» ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю", ст. 14 Господарського кодексу України ліцензія, ст. 2 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності", ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність", статтю 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю", вказуює на те, що відповідач, укладаючи спірний договір кредитування в іноземній валюті (долари США) не мав індивідуальної ліцензії Національного банку України на використання іноземної валюти як засобу платежу. А тому, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 753-07-ПК від 18.12.2007 р.; визнати недійсним договір застави автомобілю від 18.12.2007 року; визнати недійсним договір поруки № 435/07 від 18.12.2007 року

В подальшому, ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, зазначивши, що відповідач ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», отримав від нього в рахунок погашення кредиту на суму 3607,44 доларів США та 1500,00 доларів США процентів, що за курсами (5,5863) на дату отримання складає - 20152,24 + 8379,45 = 28 531,69 грн.Оскільки при визнанні Кредитного Договору недійсним він повинен вернути Відповідачу (Банку) отримані від нього - 119 832,93 грн., а Банк повернути Позивачу отримані від нього - 28531,69 грн., то відповідно його ОСОБА_3 перед відповідачем складає: 119 832,93 грн. - 28 531,69 грн. = 91 301,24 грн. (сума основного боргу, центів та пені). До визначеної суми (91 301,24 грн.) входить пеня за прострочення плати основним боргом, процентами та комісії у розмірі - 35 261,54 грн., яка підлягає списанню у відповідності приписів норм ч. 2 ст. 258 Цивільного Кодексу України, згідно якового встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог - про стягнення неустойки штрафу, пені), а визначена сума виникла станом на 04.06.2010 року. Таким чином, загальна заборгованість ОСОБА_1 перед банком повинна бути визначена у розмірі - 56 039,70 грн.

Тобто, згідно з ст. 216 ЦК України, в порядку застосування наслідків недійсності кредитного договору він повинен повернути відповідачу різницю між отриманою та виплаченою сумою коштів, що становить - 56 039,70 грн., а тому позивач додатково просить суд в порядку застосування наслідків недійсності кредитного договору з фізичною особою № 753-07-ПК від 18.12.2007р. визнати борг ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит», у особі Відділення № 14 Луганської філії у сумі - 56 039,70 грн.

Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит», у особі Луганської філії звернулось до суду із позов в якому вказує, що 18.12.07 р. між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за № 753-07-ПК, згідно ОСОБА_1 отримав 13670 дол.США. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед банком 18.12.07 р., між ОСОБА_1 , банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 435/07. ОСОБА_2 поручилась перед відповідачем за належне виконання позивачем своїх зобов`язань з кредитним договором № 753-07-ПК в повному обсязі. В порушення пунктів 3.3.,4.3, 4.7 Договору кредитування № 753-07-ПК від 18.12.2007р. з січня 2009 р. ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 432383, 44 яка складається з: сума кредиту 80425,96 грн., сума заборгованості по відсоткам 20806,98 грн.,сума заборгованості з комісії 5384.73 грн., пеня за прострочення сплати кредиту, відсотків та комісії 325765,77 грн., яку ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 28.05.12 р. об`єднані в одне провадження: цивільна справа № 2-994/12 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору застави та цивільна справа №2 203/12 за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 753-07-ПК.

У судовому засіданні представник ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» позов про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі, вважав необґрунтованим позов про визнання спірних договорів недійсним.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово належним чином викликались у судове засідання, до суду не з`явились, про причину неявки не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення представника ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», дослідивши письмові докази по справі, вважає що позов банку до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню, позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсними договорів є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавецъ) зобов 'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 554 Кодексу встановлено, що у разі порушення боржником зобов 'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором, у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 526 Кодексу зобов 'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 550 Кодексу право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Судом встановлено, що 18 грудня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №14 управління регіональної мережі Луганської філії ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 753-07-ПК про надання кредиту у розмірі 13 670,00 дол. США. (а.с.89-91); 18.12.2007 року між Банком, Позичальником та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 435/07, згідно якого Поручитель зобов`язується перед Банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором (а.с. 93); 18 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави автомобіля марки СНЕVROLEТ NIVА 21230. 2007 року випуску, р/н НОМЕР_1 , який був переданий у заставу Банку в якості забезпечення повернення Кредитних ресурсів, виданих Кредитним договором № 753-07-ПК від 18 грудня 2007 року (а.с.106); з січня 2009 р. ОСОБА_1 не сплачує кредит, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 432383, 44 яка складається з: сума кредиту 80425,96 грн., сума заборгованості по відсоткам 20806,98 грн.,сума заборгованості з комісії 5384.73 грн., пеня за прострочення сплати кредиту, відсотків та комісії 325765,77 грн (а.с.152-161 ).

Згідно з пунктами 3.2, 3.3 Кредитного договору, позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 17 грудня 2014 року; у період користування Кредитними ресурсами Позичальник зобов`язується щомісячно, в термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем користування Кредитними ресурсами здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитни ми ресурсами в розмірі 162,73 дол. США, згідно з Графіком зниження розміру заборгованості (додаток №1 до цього договору). Останню сплату щомісячного платежу по погашенню позичкової заборгованості Позичальник Зобов`язується здійснити не пізніше 17.12.2014 року.

Відповідно до пункту 4.3 Кредитного договору Позичальник сплачує проценти за користування Кредитними ресурсами щомісяця, в термін з 1 по 10 число кожного місяця, згідно з Графіком зниження розміру заборгованості (Додаток №1 до цього Договору).

Згідно з пунктом 4.1 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту за процентною ставкою 10,5% річних.

Відповідно до статті 526 Кодексу зобов 'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Згідно з п. 4.7. Кредитного Договору, Позичальник щомісяця, в строк з 01 по 10 число кожного місяця, сплачує щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів в розмірі 138,07 грн.

Згідно пункту 6.1 Кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 2.1 Договору поруки у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Позичальник та Поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по кредитному договору № 753-07-ПК, а тому з нього та поручителя ОСОБА_2 підлягає стягненню солідарно 325765,77 грн.

Щодо визнання договорів кредитування, поруки та застави, слід зазначити наступне.

Пункт 1 ст. 99 Конституції України, ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. З Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», які визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України не містять заборони на вираження грошових зобов`язань в іноземній валюті.

Відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, а обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства.

Можливість вираження грошового еквіваленту зобов`язання в іноземній валюті прямо передбачено Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 533 цього ж Кодексу, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У нормах ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-III (із змінами та доповненнями), зазначено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені у пункті 3 частини першої та у пунктах 3-7 частини другої статті 47 цього Закону.

Виходячи з викладеного, банк як фінансова установа може здійснювати кредитування як валютні операції в іноземній валюті при наявності банківської ліцензії та письмового дозволу Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим декретом, тобто, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Згідно з визначенням, наданим в ст. 2 Закону «Про банки і банківську діяльність» банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність; згідно з п.1.2 Положення НБУ №275 письмовий дозвіл Національного банку - документ, який видає Національний банк у порядку і на умовах, визначених Законом України "Про банки і банківську діяльність" та цим Положенням, на підставі якого банки мають права здійснювати окремі операції, передбачені статтею 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Частиною 2 статті 5 Декрету "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та Іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Постановою Правління Національного банку України від 9 серпня 2002 року N 297, на виконання вказаної норми, Національним банком України затверджено Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій. Спеціальний нормативно-правовий акт, який би передбачав необхідність та порядок отримання банківськими установами генеральної ліцензії - додатково до банківської ліцензії та дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями - Національним банком України на даний момент не прийнятий.

Таким чином, банківська ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення банком валютних операцій, видані Національним банком України відповідно до ст. 47 Закону про банки в порядку, визначеному Положенням НБУ №275, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій у розумінні ч.2 ст.5 Декрету Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Тобто, операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету.

Банком "Фінанси та Кредит" було отримано банківську ліцензію за № 28 від 20.01.2003 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», невід`ємною частиною цієї ліцензії є Дозвіл за № 28-1 з додатком, в яких наведено перелік операцій, які має право здійснювати з валютними цінностями відповідач (а.с.175-181).

Відповідно до п. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов"язання в іноземній валюті.

На підставі наведеного, позивачем та відповідачем при укладенні кредитного договору було визначено, що грошові кошти надаються в іноземній валюті, а саме в доларах США, тобто вимога ОСОБА_1 про визнання недійсним договору кредитування № 753-07-ПК є необґрунтованою. Також, не підлягає задоволенню вимога позивача ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів поруки та застави автомобіля від 18.12.07 р., оскільки вказані вимоги є похідними від попередньої.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 169, 209, 212-215, ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Луганської філії заборгованість за кредитним договором №753-07-ПК від 18.12.2007 р. в сумі 432383 грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Луганської філії судовий збір - 902,14 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 120,00 грн.

Відмовити у зв`язку з необгрунтованністю в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними договору кредитування №753-07-ПК від 18.12.2007 р., договору поруки № 435/07 від 18.12.07 р. та договору застави автомобіля СНЕVROLEТ NIVА 21230 від 18.12.07 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження шляхом подачі до Апеляційного суду Луганської області через Ленінський районний суд м. Луганська апеляційної скарги.

Суддя М.В. Антоненко

Справа № 2-620/13

УХВАЛА

іменем України

17 грудня 2020 року м.Сватове

Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

За участю секретаря судового засідання Концур А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сватове заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником по цивільній справі № 2-620/13 за позовом Публічного Акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником, посилаючись на те, що 18 лютого 2013 року Ленінським районним судом міста Луганська ухвалено рішення по справі № 2-620/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» заборгованості за кредитним договором № 753-07-ПК.

03 жовтня 2018 року між ПАТ «БАНК«ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 753-07-ПК, укладеного між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та Боржником, ОСОБА_1 .

У зв`язку з вищевикладеним, заявник просить суд замінити вибулого Стягувача Публічне акціонерне товариство «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» на його правонаступника Товариство з обмеженною відповідальністю «Вердикт Капітал»( , місцезнаходження : вул. Кудрявський Узвіз, буд.5-Б, м.Київ, 04053) у цивільній справі № 2-620/13 за позовом ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 753-07-ПК.

Ухвалою Сватівського районного суду від 18 березня 2020 року було частково відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-620/13 за позовом ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 18 лютого 2013 року (а.с. 31-34).

Представник ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у судове засідання не з`явився, про час дату та місце розгляду був повідомлений належним чином, в заяві просив розглянути за його відсутності.

Представник ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ч. 1 ст. 1-1 Закону України « Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», про причини неявки відомостей не надходило.

Згідно ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2013 року Ленінським районним судом міста Луганська ухвалено рішення по справі № 2-620/13 та задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Луганської філії заборгованість за кредитним договором № 753-07-ПК від 18.12.2007 в загальній сумі 432383 грн. 44 коп.. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Луганської філії судові витрати:а саме судовий збір у сумі 902,14 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

У відповідності до договору про відступлення прав вимоги від 03 жовтня 2018 року Банк - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в порядку та на умовах, визначених Договором, відступив Новому кредитору Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги до позичальників та поручителів зазначених у Додатку № 1 до Договору (а.с.15-17).

У відповідності до Реєстру кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 753-07-ПК (а.с.12-14)

Таким чином ТОВ «Вердикт Капітал» став правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, що закріплено у ст. 514 ЦК України.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, коли до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача поза межами виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність заміни стягувача з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСТИ ТА КРЕДИТ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. ст. 442, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

постановив:

Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником по цивільній справі № 2-620/13.

Замінити вибулого стягувача ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», (код ЕДРПОУ 36799749, місцезнаходження: вул. Кудрявський Узвіз, буд.5-Б, м. Київ, 04053) по цивільній справі № 2-620/13, за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСТИ ТА КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 753-07-ПК.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сила з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко