КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/2001/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дряпачка Сергія Івановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 квітня 2024 року у складі судді Білоцької Л.В.,

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - ПрАТ "НАСК "Оранта") звернулося до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування у розмірі 76 275 грн 93 коп та сплачений судовий збір.

Позов обґрунтовано тим, що 22 грудня 2022 року між ним та ОСОБА_1 укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, згідно з яким з забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказує, що 16 січня 2023 року о 12 год 45 хв, по вул. Ярослава Мудрого, у смт. Макарів Бучанського району Київської області, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 , у порушення вимог п. 14.2А ПДР України, під час маневру «обгін» не переконався в безпечності, а саме: в тому, що водій який рухався за ним не розпочав обгін в наслідок чого відбулося зіткнення із автомобілем Audi д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 в наслідок зіткнення обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Крім того, 16 січня 2023 року о 14 год 00 хв, по вул. Ярослава Мудрого у смт. Макарів Бучанського району Київської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_3 без посвідчення водія, тобто не маючи прав керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1а ПДР України.

Відповідно до страхового акту № ОЦВ-Р-23-32-89543/1 від 12 квітня 2023 року, а також розрахунків суми страхового відшкодування до них, розмір страхового відшкодування склав 76 275 грн 93 коп та згідно з платіжною інструкцією № 19021 від 13 квітня 2023 року була здійснена виплата страхового відшкодування в сумі 76 275 грн 93 коп.

Посилаючись на вимоги ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь сплачене страхове відшкодування, оскільки останній керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 22 квітня 2024 року позов ПрАТ "НАСК "Оранта" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "НАСК "Оранта" страхове відшкодування у розмірі 76 275 грн 93 коп та судовий збір в розмірі 2 684 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Дряпачка С.І. посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні.

Зазначено, що районний суд побудував свій правовий висновок на припущеннях, не підтверджених належними доказами, оскільки фінансові документи, а також, фотокопія страхових актів, заяви про виплату страхового відшкодування, не засвідчені належним чином.

Вказано, що копія ремонтної калькуляції не містить в собі зазначення реквізитів спеціалізованої (сертифікованої) СТО, яка його склала, відсутня назва посади, підпис особи, яка склала її та засвідчила, її ініціали, дата складення, а також вона не скріплена відбитком печатки (штампу) спеціалізованої (сертифікованої) СТО.

Також скаржник звертає увагу, що факт страхової (регламентної) виплати на яку посилається суд у рішенні здійсненої потерпілій особі ОСОБА_2 страховиком документально не підтверджений відповідним фінансовим документом оплати проведеного відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ потерпілого.

Крім того вказано, що суд помилково відніс спір до правового режиму регресу, оскільки перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 закону про ОСЦПВВНТЗ є суброгацією.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, що постановою Макарівського районного суду Київської області від 26 січня 2023 року у справі № 370/203/22, ОСОБА_1 було звільнено від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124, ч. 2 ст. 126 КУпАП, та у зв`язку із малозначністю оголошено йому усне зауваження (а.с. 6).

Вказаною постановою встановлено, що 16 січня 2023 року о 12 год 45 хв, по вул. Ярослава Мудрого, у смт. Макарів Бучанського району Київської області, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 , у порушення вимог п. 14.2А ПДР України, під час маневру «обгін» не переконався в безпечності, а саме: в тому, що водій який рухався за ним не розпочав обгін в наслідок чого відбулося зіткнення із автомобілем Audi д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 в наслідок зіткнення обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

16 січня 2023 року о 14 год 00 хв, по вул. Ярослава Мудрого, у смт. Макарів Бучанського району Київської області, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_3 без посвідчення водія, тобто не маючи прав керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1а ПДР України.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та доказуванню під час розгляду даної справи не підлягає на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Citroen Berlingo, д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована у ПрАТ «HACK «Оранта» згідно полісу №АТ/3780103 (а.с. 5).

Власником транспортного засобу Audi д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с. 13).

Транспортний засіб Audi днз НОМЕР_2 був застрахований ОСОБА_2 у ПрАТ «СГ «ТАС» на підставі договору страхування наземного транспорту (автокаско) № AZEP - 211602904.

16 січня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про настання події (дорожньо-транспортної пригоди), а 28 лютого 2023 року - із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 82-86).

На підставі звернення ОСОБА_2 ПрАТ «СГ «ТАС» було складено Страхований акт № 04173/38/923 від 01 березня 2023 року яким було встановлено розмір страхової виплати 76 275 грн 93 коп (а.с. 87).

02 березня 2023 року ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 76 275,93 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 321882 від 02 березня 2023 року (а.с. 11, 88).

05 квітня 2023 року ПрАТ «СГ «ТАС» звернулося до ПрАТ «HACK «Оранта» як до страхувальника цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Citroen Berlingo, днз НОМЕР_3 із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 76 275 грн 93 коп у порядку ст. 993 ЦК України (а.с. 10).

10 квітня 2023 року ПрАТ «HACK «Оранта» було складено розрахунок страхового відшкодування який склав 76 275 грн 93 коп(а.с. 19).

13 квітня 2023 року ПрАТ «HACK «Оранта» було здійснено виплату ПрАТ «СГ «ТАС» страхового відшкодування у розмірі 76 275 грн 93 коп, що підтверджується копією платіжної інструкції № 19021 від 13 квітня 2023 року (а.с. 8).

Задовольняючи позов про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості пред`явлених позивачем вимог, що підтверджується матеріалами справи та доведеністю вини відповідача й відповідно його обов`язок відшкодувати позивачу виплачену ним суму страхового відшкодування.

З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки такий відповідає матеріалам справи та встановленим судом обставинам.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та главою 82 підрозділу 2 розділу III ЦК України.

Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За нормами статті 3 даного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);

а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини та до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду.

При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 910/18279/19 зроблено висновок про те, що під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У справі, що переглядається, факт вчинення ДТП та наявність вини саме відповідача сторонами не оспорюється.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Комп`ютерні програми для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ іноземного виробництва "Audatex М21", "Audatex М95", "AudaShare" Німеччина, містяться у переліку рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням для складання кошторису відновлювального КТЗ іноземного виробництва Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Таким чином, ремонтна калькуляція, складена за допомогою програмного забезпечення Audatex є належним та допустимим доказом для підтвердження розміру шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Зважаючи на викладене, районний суд обґрунтовано визнав доведеним фактичний розмір шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП, який підтверджується вищевказаними доказами.

На підтвердження перерахування коштів на рахунок ПАТ «ТАС Страхова Група», яке сплатило кошти ОСОБА_2 позивачем надано платіжну інструкцію № 19021 від 13 квітня 2023 року на суму 76 275 грн 93 коп (а.с. 8).

Установивши, що ПАТ "НАСК "Оранта" виплатило суму страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що до позивача у порядку регресу перейшло право регресної вимоги на отримання від ОСОБА_1 виплаченого страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка сталась 16 січня 2023 року, у сумі 76 275 грн 93 коп.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином врахував усі фактичні обставини спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального праває безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання на те, що суд взяв до уваги докази надані позивачем, які не засвідчені належним чином колегія суддів оцінює критично, оскільки всі долучені до позову докази прошиті та скріплені печаткою у відповідності до вимог чинного законодавства.

Отже, приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, § 58,ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Дряпачка Сергія Івановича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: