1Справа № 335/808/23 2/335/2288/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКПРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, в обґрунтування якого зазначив наступне. Концерн «МТМ» являється виконавцем послуг з централізованого опалення. За період з лютого 2020 року по квітень 2021 року позивач відпустив нежитловому приміщенню, розташованому за адресою: м.Запоріжжя, пр. Соборний175 , теплову енергію на загальну суму 19268,29 грн.

Теплопостачальна організація підготувала проект договору та надіслала його на адресу відповідача проте відповідач на адресу позивача належно оформлену копію договору не повернув. Разом з цим, незважаючи на відсутність укладеного договору позивач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідач, в свою чергу, жодної оплати за надані послуги не здійснював у зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті за надані позивачем послуги.

З урахуванням зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 19268 грн. 29коп., інфляційні витрати у розмір 1928грн. 81 коп., 3% річних у розмірі686 грн. 62коп., судовий збір у розмірі 2684,00грн.

Ухвалою суду від 02.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Заочним рішенням від 16.03.2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води у розмірі 19268 гривні 29 копійок, 3% річних від простроченої суми у розмірі 686 гривні 62 копійок, суму інфляційних втрат у розмірі 1928 гривень 81 копійок, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684гривень 00 копійок.

Ухвалою суду від 16.05.2024 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2023 року скасовано.

05.06.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.У відзиві відповідач зазначає, що відповідачу дійсно належить приміщення підвалу загальною площею 114,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 118а. Приміщення підвалу загальною площею 114,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться у підвалі будинку та відноситься до неопалюваних підвалів, а тому розрахунок заборгованості не відповідає Методиці 515, з огляду на вказане просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У додатковому відзиві від 26.06.2024 відповідач зазначає, що відповідно до технічного паспорту групи нежитлових об`єктів, які є самостійним об`єктом нерухомого майна нежитлового приміщення АДРЕСА_3 в таблиці Характеристика об`єкта нерухомого майна (узагальнена інформація), графа 16 (вид опалення) містить запис ні. Крім того, в примітках Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (додається до відзиву), зазначено, що під час проведення технічної інвентаризації встановлено, що в підвальному приміщенні відсутнє централізоване опалення. Відповідно до Акту обстеження системи теплопостачання підвального приміщення АДРЕСА_3 від 25.06.2024 року в даному підвальному приміщенні прилади обігріву (радіатори) та прилади обліку спожитої теплової енергії відсутні. Однак, в цьому приміщені знаходиться транзитний трубопровід опалення з поліпропіленових труб різного діаметру загальною довжиною 32 метри. Весь транзитний трубопровід опалення теплоізольований теплоізоляційним матеріалом з пінополістиролу. Неізольовані ділянки вказаного трубопроводу відсутні. Транзитний трубопровід має наступні зовнішні діаметри: 25мм 5,3 метри; 32мм 5,9 метрів; 50мм 20,8 метрів.Для участі у проведені даного обстеження запрошувались представники Концерну«МТМ» (відповідача) та ТОВ «МДЛ Запоріжжя» (обслуговуючої організації на утримані якої перебуває будинок АДРЕСА_1 ), однак вони не з`явились, про причини неявки не повідомили. Разом з цим, для участі в обстежені систем теплопостачання був запрошений та приймав участь фахівець керівник ТОВ «Компанія МУССОН», основним видом діяльності якої є монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування. Приміщення підвалу загальною площею 114,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться у підвалі будинку та відноситься до неопалюваних підвалів та не має опалюваної площі. Вважає, що відсутні будь-які підстави для нарахування відповідачу відшкодувань тепловтрат транзитним трубопроводом, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника відповідача про розгляд справи у відсутність сторони відповідача.

У зв`язку з чим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, у тому числі, надається населенню м. Запоріжжя для побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Згідно ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" "споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) індивідуальний або колективний споживач"; "індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; "житлово-комунальні послуги- результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг".

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" "комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами".

Згідно з довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення 118а підвалу літ.А-5 належить ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.09.2019 року, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. і зареєстровано у реєстрі за № 5484.

Як встановлено з матеріалів справи, Концерном «Міські теплові мережі» було підготовлено проект Договору та неодноразово надіслано його на адресу відповідача, однак відповідачем не було надано підписаного договору у строки, визначені діючим законодавством.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (діяли до 30.04.2022), З 01.11.2021р. Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ № 830 від 21.08.2019р. (далі - Правила №830) та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, зі змінами (далі - Методика), умовами Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії

Відповідно до Правил №830 Опалювана площа (об`єм) приміщення - це загальна площа об`єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору.

Відповідно до п. 10 Методики - Базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії.

У разі, якщо відомості про опалювану площу не були надані споживачем, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є загальна площа приміщення у метрах квадратних, визначена за даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у разі відсутності у ньому інформації про окремі приміщення - за даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення.

Розподіл теплової енергії у будівлі здійснюється згідно з формулами 13-16 Методики в залежності від наявності в будинку приміщень з індивідуальним опаленням, окремих приміщень з транзитними мережами опалення, приміщень, які оснащені/не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, з урахуванням особливості приміщення, щодо якого здійснюється розподіл спожитої теплової енергії.

Згідно з Методикою використання тієї чи іншої формули можливе за наявності у виконавця необхідної технічної інформації.

Згідно інформації позивача станом на 01.04.2024р. в житловому будинку відсутні окремі приміщення з транзитними мережами.

За положенням ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України "Про теплопостачання".

Відповідно до вимог ч. 7 статті 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ, послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджується Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових.

Згідно з ч. 4 статті 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ, з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутись будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим відмова від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору є безпідставною та не береться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого покладається і на споживача, і на теплопостачальну організацію, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, в Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Аналогічна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 904/7377/17, відповідно до якого «укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком, а сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період».

Отже, відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «Міські теплові мережі» послуги, оскільки обов`язок оплати випливає з закону.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону № 2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує.

Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей тощо. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Опалення є однією із витрат пов`язаною зі зберіганням майна, а отже оплата за надані послуги для сталого функціонування приміщення є обов`язком власника.

Згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та Витягу з державного реєстру речова прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на приміщення за адресою АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення 118а підвалу літ.А-5 належать ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, факт надання послуги позивачем власнику нежитлового приміщення ОСОБА_1 підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії.

Також, в зв`язку з тим, що об`єкт надання послуги відповідача має спільне з будинком підключення до теплової мережі позивача, то факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювального сезону 2020-2021 року відповідно до- яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя приймає виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Система опалення приміщення відповідача єневід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташоване, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони, тобто, факт наявності теплопостачання в приміщенні відповідача в спірному періоді є підтвердженим та доведеним.

Згідно Закону України «Про теплопостачання», серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Судом також встановлено, що за вказаний період заперечень з боку споживача щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу Концерну «МТМ» не надходило.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з опалення за вище вказаною адресою та користувався послугами позивача у спірний період, а тому навіть при відсутності письмового договору на його ім`я та при фактичному отриманні послуг він повинен проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення, теплової енергії.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_4 , нежитлове приміщення 118а підвалу літ.А-5 позивач у нежитлове приміщення 118а підвалу літ.А-5 за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року відпустив теплову енергію на загальну суму 19268 грн. 29 коп., що підтверджується наданою позивачем розрахунку основного боргу, копією рахунків та актів передачі теплової енергії .

Надані позивачем докази про наявність заборгованості зі сплати спожитої теплової енергії у пред`явленому до стягнення розмірі в сумі 19268,29 гривень з лютого 2020 року по квітень 2021 року, суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові.

Тим більше вказані розрахунки не спростовані і відповідачем. Відповідачем також і не оспорюється, ті обставини, що він не відмовся в установленому порядку від отримання послуги теплопостачання.

Щодо доводів відповідача про те, що ОСОБА_1 не є споживачем послуги з опалення у вказаному вище нежитловому приміщенні та не отримує послуги з опалення, постачання теплової енергії, так як приміщення яке йому належить є неопалюваним, суд зазначає таке.

Згідно відзиву, на підтвердження факту не отримання відповідачем послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії і відповідно, не споживання такої теплової енергії, відповідачем надано Акт обстеження системи теплопостачання підвального приміщення АДРЕСА_3 від 25.06.2024 року, згідно до якого в даному підвальному приміщенні прилади обігріву (радіатори) та прилади обліку спожитої теплової енергії відсутні. В цьому приміщені знаходиться транзитний трубопровід опалення з поліпропіленових труб різного діаметру загальною довжиною 32 метри. Весь транзитний трубопровід опалення теплоізольований теплоізоляційним матеріалом з пінополістиролу. Неізольовані ділянки вказаного трубопроводу відсутні. Транзитний трубопровід має наступні зовнішні діаметри: 25мм 5,3 метри; 32мм 5,9 метрів; 50мм 20,8 метрів. Для участі в обстежені систем теплопостачання був запрошений та приймав участь фахівець керівник ТОВ «Компанія МУССОН», основним видом діяльності якої є монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання», місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Встановлено, що наказом ДП «УкрНДНЦ» від 13.12.2017р. № 414 методом підтвердження за позначенням прийнято національний стандарт ДСТУ ЕN 12831-3:2017 «Енергоефективність будівель. Метод розрахунку проектного теплового навантаження. Частина 1. Теплове навантаження, Модуль М3-3» з набранням чинності з 15.12.2017р. Цей стандарт введено вперше і застосування його вносить низку суттєвих змін у спосіб обчислення тепловтрат приміщень, зокрема при визначенні теплового навантаження будівлі обов`язковим є врахування потенційних втрат тепла до суміжного простору. У межах цього стандарту суміжним простором може бути:1. інше опалювальне приміщення в межах одного будівельного об`єкта;2. інша будівельна особа в межах тієї ж будівлі (наприклад, сусідня квартира);3. неопалювальний простір (неопалювальне горище/підвал, неопалювальний зимовий сад тощо);4. сусідня будівля. Тож, коли в багатоквартирному будинку в окремих групах приміщень демонтовані або відсутні радіатори внутрішньобудинкової системи опалення або впродовж тривалого часу відключена запірна арматура на системі опалення приміщення з встановленими індивідуальними приладами розподільного обліку теплової енергії, тоді температура внутрішнього повітря в цих приміщеннях понижується, порівняно з проектною, та на практиці виникають становища, коли температура по обидві сторони внутрішнього огородження суттєво відрізняється і спостерігаються значні втрати тепла через такі огородження. Теплоенергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції, і поширюється тепло не тільки від радіаторів, а й від інших елементів системи опалення (розподільчі трубопроводи, стояки тощо). Тіла, предмети, повітря, отримавши теплоенергію від носія, в свою чергу, передають тепло іншим тілам і предметам, нагріті повітряні маси переносять тепло в інші ділянки простору. Тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, і теплоенергія, що міститься в повітрі передається в тому числі і в сусідні приміщення через огороджувальні конструкції суміжних приміщень (стіни, стелі, підлога). Тому можливість визначення конкретної точки і повного обсягу надходження теплової енергії на опалення в конкретному приміщені відсутня.

Суд зазначає, що для звільнення від оплати за послуги постачання теплової енергії, опалення споживач повинен не лише не мати відповідного договору, але й довести, що фактично не користувався послугами, які надаються до всього будинку, і тепло у його приміщення не надходить також від суміжних приміщень (їх стін, стелі, підлоги), а також, що він відмовився в установленому порядку від їх отримання. Між тим, належні і допустимі докази цим обставинам у матеріалах справи відсутні.

Нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.

З огляду на зазначене, вказаний Акт обстеження системи теплопостачання підвального приміщення АДРЕСА_3 від 25.06.2024 року не є належним та допустимим доказом, з огляду на ті обставини, що складений він у червні 2024 року, тобто поза періодом виникнення заборгованості. Крім того, він за формою та змістом не відповідає п.58-61 Правил надання послуги з постачання теплової енергії ( в редакції яка існувала у спірний період), в яких зазначено, що у разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або ненадання послуги неналежної якості послуги споживач має право викликати виконавця (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданої послуги. Оформлення претензій споживачів здійснюється в порядку, передбаченому статтею 27 Закону України Про житлово-комунальні послуги.Оформлення претензій споживачів у багатоквартирному будинку здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених статтею 28 Закону України Про житлово-комунальні послуги. За результатами перевірки якості надання послуги складається акт-претензія відповідно до Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1145 Виконавець зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. У разі неприбуття виконавця в установлений строк або необґрунтованої відмови виконавця підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем та не менш як двома споживачами, які проживають (розташовані) у сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю рекомендованим листом.Виконавець протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта-претензії вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених у ньому, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії.У разі ненадання виконавцем відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем. Виконавець в десятиденний строк зобов`язаний повідомити споживачеві про вжиті за результатами задоволення його претензії заходи. Наданий відповідачем Акт обстеження не містить у собі по-перше підписів двох споживачів, які проживають (розташовані) у сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), та не надано доказів, що ним було дотримано приписи ст. 27 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», як в частині складання акту-претензії, так і в частині надсилання акту-претензії виконавцю послуги рекомендованим листом, для розгляду виконавця, як це передбачено вказаною нормою закону.

Вказані результати обстеження не можуть бути прийняті судом як належний і допустимий доказ, також і з огляду на те, що в акті не міститься нульових показників тепловіддачі ізольованого трубопроводу, що не спростовує факт надання тепла на теплоносії, який знаходиться у приміщенні відповідача.

Факт того, що на вимоги ОСОБА_2 Концерн «МТМ» не з`являється і не здійснює огляд її приміщення, є лише підставою для звернення до суду з відповідними вимогами про зобов`язання вчинити ці дії, або для ініціювання судового провадження щодо визнання правомірним акту-претензії, складеного в порядку ст. 27 Закону «Про житлово-комунальні послуги»(редакція на час спірних правовідносин).

З огляду на вказані обставини, цей акт судом не береться до уваги як доказ неотримання послуг теплопостачання.

Тим більше, вказаний акт, як вже зазначалося, не є доказом відсутності теплопостачання в тому числі й у періоді з лютого 2020 по квітень 2021 року і не є належним підтвердженням дотримання відповідачем встановленої процедури відключення від мереж ЦО і ГВП і віднесенням приміщення відповідача до неопалюваного, при тому, що відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається.

Суд зазначає, що утеплення трубопроводу опалення самостійно без узгодження із позивачем, без дотримання процедури, не означає відсутність надання та споживання послуг з опалення, так як і утеплення трубопроводу опалення в приміщенні не означає, що споживання послуг з опалення припиняється.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019 року, визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із п.12 р.ІІ Порядку після виконання робіт із відключення будівлі від ЦО та/або ГВП складається акт про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від зовнішніх інженерних мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання)/постачання гарячої води (додаток 2) - по одному примірнику для власника/представника співвласників та кожного виконавця відповідної комунальної послуги, а також для оператора зовнішніх інженерних мереж або іншого суб`єкта господарювання (у разі їх залучення відповідно до пункту 10 цього розділу). Такий акт підписується усіма присутніми під час відключення сторонами: власником/представником співвласників та кожним виконавцем відповідної комунальної послуги, а також оператором зовнішніх інженерних мереж або іншим суб`єктом господарювання (у разі їх залучення).Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника (співвласників) про перегляд умов або розірвання договору про надання відповідної комунальної послуги.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 953/24063/19, провадження № 61-5095 св 21.

Таким чином, враховуючи знаходження в багатоквартирному будинку та відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, вказане приміщення є опалювальним, а відповідачем не спростовані обставини, що того, що належне відповідачу нежитлове приміщення знаходиться у тепловому контурі житлового будинку та споживач користується тепловою енергією.

Також суд враховує, що відповідачем доказів протилежного, а саме проекту будівлі з якого можливо встановити іншу категорію для приміщення відповідача, не надано, технічна документація долучена відповідачем до відзиву датована 2024 роком, тобто поза спірним періодом, доказів її надання позивачу у спірний період нарахувань відповідачем не надано, а отже відсутні підстави вважати, що приміщення відповідача відноситься до приміщення з транзитними мережами опалення.

Також встановлено, що відповідачем не надано акту про відключення приміщення від мереж централізованого опалення, який подається на затвердження відповідної комісії, відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення приміщення від мереж центрального теплопостачання та ненадання послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії. Лише перелічені документи, а не акти обстеження системи теплопостачання, можуть свідчити про ненадання до приміщення відповідача послуг з опалення.

Враховуючи те, що відповідач не вирішив у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на відключення, суд не приймає до уваги його твердження про неотримання ним послуги опалення.

Крім того, Законом «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ та вище зазначеним Порядком унормовано поведінку сторін з приводу житлово-комунальних послуг, зокрема, у разі ненадання послуг постачальником споживачеві.

У матеріалах справи відсутні акти-претензії ОСОБА_1 про ненадання послуг у належне йому нежитлове приміщення у спірний період.

Таким чином, з наданого позивачем розрахунку, інформації щодо нарахувань, розрахунку встановлено, що вони відповідають за розрахунком Методиці №315, Правилам №630, і узгоджуються із фактичними обставинами справи.

Щодо формул застосованих при розрахунку вартості теплової енергії, то суд зазначає наступне.

Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки, дослідивши заперечення відповідача щодо застосованих формул розрахунку, враховуючи, що нежитлове приміщення відповідача вбудоване в житловий будинок, має сумісну із будівлею систему опалення, приходить до висновку, що розрахунки та застосовані формули позивачем є правильними та відповідають вимогам Методики 315, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку за весь період заборгованості.

Оскільки судом встановлено, що нежитлове приміщення відповідача є опалювальним та не встановлено, що воно відноситься до приміщення з транзитними мережами опалення, доводи відповідача щодо не встановлення законодавством порядку розрахунку обсягу теплової енергії, витраченої при транзиті теплоносія ізольованим транзитним трубопроводом на час існування спірних правовідносини законодавством, відхиляються.

Також суд враховує, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради затверджено «Порядок визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя» № 513 від 14.09.2023р., яке винесено поза межами спірного періоду, належність підвальних приміщень споживачів у багатоквартирних будинках на території міста Запоріжжя до окремих приміщень з транзитними мережами, визначених Методикою, встановлюється рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради на підставі акту робочої комісії.

Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, яким би належне відповідачу приміщення було визнано окремим приміщенням з транзитними мережами опалення в матеріалах справи відсутнє, і підстав для звільнення відповідача від внесення плати за використану теплову енергію у 2020-2021 роках у розмірі, розрахованому відповідно до вказаної вище Методики №315 немає.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, якій прострочив виконанню грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуваннях встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від прострочена суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку, який надано позивачем сума 3% річних від простроченої суми складає 686 грн. 62 коп., а сума інфляційних втрат за вказаний період 1928 грн.81 коп.

Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат відповідачем не спростовано, даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано доказів щодо погашення заборгованості.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за отримані послуги не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначену суму заборгованості.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12,13,76-82,89,141,223,259,263-265,274ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води у розмірі 19268 гривні 29 копійок, 3% річних від простроченої суми у розмірі 686 гривні 62 копійок, суму інфляційних втрат у розмірі 1928 гривень 81 копійок, а всього стягнути 21883 гривень 72копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі» (, юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд. 137).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 ).

Повний текст рішення складено 09.10.2024 року .

Суддя: Ю.В. Апаллонова