ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1633/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/319/24 Категорія: 305010900 Попельнюх А.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката Гусєва Павла Володимировича на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 29.03.2023 близько 19 год. 50 хв. в Запорізькій області, на автодорозі «Бориспіль Дніпро Запоріжжя Маріуполь» відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги п.п. 2.9. а), 10.1, 12.2. Правил дорожнього руху, та не впорався із керуванням автомобіля, внаслідок чого відбулося його перекидання. У результаті даної ДТП пасажир автомобіля «NISSAN X-TRAIL» ОСОБА_3 від отриманих травм загинув.

Загиблий ОСОБА_3 був піклувальником позивача ОСОБА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Чигиринської міської ради Черкаської області № 683-40 від 16.03.2023, у зв`язку із чим його смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода.

На момент ДТП відповідальність водія за спричинення шкоди майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, не була застрахована, відповідно ОСОБА_1 має право на отримання регламентної виплати від МТСБУ.

В порядку досудового врегулювання спору 27.02.2024 на адресу відповідача було направлено повідомлення про ДТП та заява на виплату регламентної виплати з усіма підтверджуючими документами, зокрема на підтвердження встановлення над позивачем піклування. У поданій заяві ОСОБА_1 просила виплатити на її користь регламентну виплату, пов`язану зі смертю потерпілого на умовах п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в сумі 80 400,00 грн. Визначаючи вказаний розмір регламентної виплати позивачка врахувала її загальний розмір, який відповідно до Закону становить 241 200,00 грн., а також наявність у загиблого двох дітей, на користь яких частина такої виплати була відповідачем здійснена.

Листом від 15.03.2024 відповідач повідомив про відсутність підстав для проведення регламентної виплати по втраті годувальника ОСОБА_1 , яка була підопічною ОСОБА_3 . Вказана відмова на переконання позивача порушує норми чинного законодавства України, права та інтереси ОСОБА_1 , що стало підставою для звернення до суду.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з МТСБУ на користь позивача 80 400,00 грн. відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, грошові кошти в сумі 80 400,00 грн.

Стягнуто з МТСБУ на користь державного бюджету судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що обґрунтовуючи наявність порушеного права ОСОБА_1 , пов`язаного з відмовою у виплаті їй страхового відшкодування, позивач та її представник зазначали, що ОСОБА_1 має право на отримання регламентної виплати згідно п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки загиблий у ДТП ОСОБА_3 був її піклувальником, відповідно позивач відноситься до категорії інших непрацездатних осіб, які були на утриманні потерпілого, що відповідає п. 5 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що для її застосування у вказаних правовідносинах особа має одночасно відповідати двом визначеним законодавцем критеріям бути непрацездатною та перебувати на утриманні потерпілого або мати право на отримання від нього утримання.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 на момент страхового випадку відносилась до непрацездатних осіб, оскільки після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона стала дитиною сиротою.

На переконання суду, наявність у ОСОБА_1 права на утримання за рахунок піклувальника ОСОБА_3 на момент його загибелі є доведеним, оскільки з дня прийняття Виконавчим комітетом Чигиринської міської ради рішення про призначення ОСОБА_3 піклувальником загиблий у силу закону набув ряд обов`язків відносно неповнолітньої підопічної, що обумовлено потребою забезпечення ОСОБА_1 виховання і розвитку, рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Заявлений до стягнення позивачем розмір регламентної виплати за наданими нею розрахунками відповідає положенням Закону у частині визначення загального розміру страхового відшкодування, а також не перевищує розмір вже здійснених виплат іншим утриманцям (дітям) загиблого. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає положенням статті 16 Цивільного кодексу України, тому суд дійшов висновку про задоволення позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник МТСБУ адвокат Гусєв П.В. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що статтею 1200 ЦК України встановлено, що отримати регламентну виплату мають право утриманці померлого, в даному випадку дитина над якою вчиняється опіка в переліку відсутня у зв`язку з чим у МТСБУ відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судом першої інстанції встановлено, що 29.03.2023 мала місце дорожньо-транспортна пригода, у якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого відбулось перекидання транспортного засобу.

В результаті вказаної ДТП пасажир автомобіля марки «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 від отриманих травм загинув.

Станом на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «NISSAN X-TRAIL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не була застрахована, що обумовлює виникнення у МТСБУ обов`язку здійснення страхових виплат у визначених Законом випадках.

На момент дорожньо-транспортної пригоди загиблий ОСОБА_3 рішенням Виконавчого комітету Чигиринської міської ради від 16.03.2023 № 683-40 був призначений піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_1 , оскільки позивач на момент призначення їй піклувальника була дитиною-сиротою.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п?яти років після його смерті.

Тлумачення вказаних положень закону свідчить про те, що пункт 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за способом викладення змісту є відсилочним, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719 сво 20).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Для отримання страхового відшкодування, матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлено спеціальний порядок, який включає в себе обов`язкове подання потерпілим чи іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, страховику заяви про страхове відшкодування з наданням документів, перелік яких закріплений у п. 35.2 вказаної статті, а саме: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Підпунктом «е» пункту 35.2 статті 35 Закону не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником.

З обставин справи установлено, що померлий ОСОБА_3 був піклувальником позивача, оскільки остання має статус дитини-сироти відповідно до рішення виконавчого комітету Чигиринської міської ради від 16.03.2023 №682-40.

До заяви на виплати страхового відшкодування адресовану МТСБУ представником ОСОБА_1 додано копію довідки від Чигиринської міської ради від 20.02.2023 року №52/01-32 видана ОСОБА_3 , що він є опікуном неповнолітньої ОСОБА_1 та копію рішення Чигиринської міської ради «Про призначення піклувальника ОСОБА_1 » від 16.03.2023 № 683-40.

У Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" міститься визначення терміну непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника регламентовані статтею 36 Закону № 1058-IV.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Ураховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач ОСОБА_1 на момент страхового випадку відносилась до непрацездатних осіб, оскільки після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона стала дитиною сиротою та знаходилась під піклуванням померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 1 статті 69 ЦК України, яка узгоджується із нормами статті 249 СК України, піклувальник над неповнолітньою особою зобов`язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток.

Колегія суддів, зважаючи на викладені вище норми чинного законодавства, вважає, що в розумінні частини 1 статті 1200 ЦК України ОСОБА_1 є непрацездатною особою, яка перебувала на утриманні потерпілого ОСОБА_3 на час його смерті, а тому має право на страхове відшкодування.

Установивши, що внаслідок ДТП позивачу заподіяно шкоди, пов`язаної зі смертю її піклувальника, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, не була застрахована, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що така подія є страховою та у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну смертю потерпілого.

Право на отримання страхового відшкодування в розумінні статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод являється її «майном».

В частині розміру страхового відшкодування судове рішення не оскаржувалось.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката Гусєва Павла Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді