Номер провадження: 22-ц/813/1672/24
Справа № 495/3950/22
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Абросімова Андрія Петровича на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, незаконно прийнятим рішенням суду, а також про відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, незаконно прийнятим рішенням суду, а також про відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної допомоги в якому просила:

- стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь: у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, та незаконним рішенням суду - 42 250 гривень 00 копійок (сорок дві тисячі двісті п`ятдесят гривень нуль копійок);

- стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь, суми сплаченої нею у зв`язку з поданням мені юридичної (правової) допомоги у справі про адміністративне правопорушення № 495/7648/21 - 5 000 (п`ять тисяч) гривень;

- стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь, понесені нею витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу 10 000 (десять тисяч) гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 10 вересня 2021 року оперуповноваженим Білгород-Дністровського районного відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області (скорочено УСБУ в Одеській області) лейтенантом ОСОБА_2 , при виконанні покладених на нього як на військовослужбовця Служби безпеки України обов`язків, а отже, представником влади, який діяв від імені держави Україна, було складено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як на фахівця з публічних закупівель 2 категорії відділення публічних закупівель НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 протокол № 65/28-1325 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 212-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області в складі судді Шевчук Юлії Валеріївни 11 жовтня 2021 року по справі № 495/7648/21 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення; накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 85,00 грн, з конфіскацією розповсюджених чи призначених для розповсюдження баз даних; стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року апеляційну скаргу захисника позивачки на вказану постанову суду задоволено частково. Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2021 про накладення стягнення на ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-6 КУпАП скасовано, провадження по справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях позивачки складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Вказана постанова апеляційного суду набрала законної сили негайно після її винесення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Із мотивувальної частини зазначеної постанови апеляційного суду вбачається, що позивачці безпідставно інкримінувалося порушення вимог п. 13 Правил забезпечення захисту інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 373 від 29.03.2006, і вона взагалі за своєю посадою фахівця з публічних закупівель не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-6 КУпАП, у вчиненні якого позивачку було визнано винною судом першої інстанції.

Здійснення провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яке в подальшому було закрито за відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових (службових) осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складення протоколу, отримання пояснення, витребування інформації щодо мене та інше), а також свідчить про те, що ОСОБА_1 незаконно було притягнуто судом першої інстанції до адміністративної відповідальності та на неї незаконно було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Вказаними незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, і суду першої інстанції позивачці було завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному.

Як вказує позивачка, будучи законослухняною людиною, яка за своє життя ніколи не притягалася до будь-яких видів юридичної відповідальності, позивачка зазнала душевних страждань в зв`язку з необґрунтованим притягненням її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, якого не вчиняла.

По місцю роботи УСБУ в Одеській області надавався офіційний запит про надання інформації щодо ОСОБА_1 (07.09.2021 № 65/28-1297) з посиланням на положення Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» і контррозвідувальну справу № 3018, що свідчить про здійснення щодо неї контррозвідувальних заходів, ніби ОСОБА_1 якась шпигунка.

Таким чином, було принижено честь та підірвано ділову репутацію позивачки по місцю її роботи.

За місцем роботи командуванням військової частини з нею поводилося дуже неприємна для неї профілактична бесіда. Весь час перебування під слідством і судом позивачка перебувала в стані стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за свою професійну кар`єру, хвилюваннями з приводу можливості бути притягнутою ще й до дисциплінарної відповідальності і покараною матеріально при визнанні її винною у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 була вимушена захищатися від незаконного обвинувачення, звертатися за наданням їй правової допомоги до адвоката, доводити через нього відсутність в діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, тобто свою невинуватість, що створювало для неї емоційний і психологічний дискомфорт, нервове і психологічне напруження, незручності, пригнічувало її, порушувало звичайний режим життя та вимагало від неї витрачання свого часу та коштів на відновлення своїх прав, тобто додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначає позивачка, вона перебувала під слідством та судом у період з 10 вересня 2021 року (з моменту складання протоколу № 65/28-1325 про адміністративне правопорушення) по 25 березня 2022 року включно (до моменту винесення постанови Одеським апеляційним судом). Таким чином, строк її перебування під слідством та судом становить шість місяців і п`ятнадцять днів.

Статтею 8 Закону України № 1928-IX від 02.12.2021 року «Про Державний бюджет України на 2022 рік» було установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6500 гривень, який (розмір) на даний час залишається незмінним.

Таким чином, відповідно до п. 4 ст. 2, ч. 1 ст. 4, п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР за рахунок коштів державного бюджету відшкодуванню підлягає завдана позивачці незаконним діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, і незаконним рішенням суду моральна шкода в розмірі 42 250,00 грн.

Водночас, згідно із пунктом 9 частини 3 статті 175 ЦПК України позивачка зазначає, що нею понесені судові витрати, які полягають у сплаті коштів на професійну правничу допомогу, що підтверджується доданим до позовної заяви витягом з Договору про надання правничої правової допомоги № 9/22 від 16.06.2022 року і прибутковим касовим ордером № 9/22 від 16.06.2022 року, згідно яких за послуги професійної правничої допомоги мною сплачено кошти в сумі 10000 (десять тисяч) гривень, які вона просить стягнути з відповідача на її користь.

У даній справі договором про надання правової допомоги визначений фіксований розмір винагороди адвоката, а тому останній не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу.

З урахуванням вищезазначеного, позивачка вимушена була звернутися до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2023 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, та незаконним рішенням суду - 12 405,00 гривень.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 у рахунок на відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної (правової) допомоги у справі про адміністративне правопорушення № 495/7648/21 - 5 000 гривень.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 у рахунок на відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної (правової) допомоги в рамках вказаної цивільної справи № 495/3950/22, а саме витрати на професійну правничу допомогу 2500 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Абросімов Андрій Петрович звернувся з апеляційною скаргою в якій просив рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2023 року змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу пов`язану з розглядом цієї справи.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, в порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України не врахував при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду

У відзиві на апеляційну скаргу представник Служби безпеки України зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки це питання вирішується судом.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що період за який позивачу може бути здійснена компенсація моральної шкоди становить з моменту винесення постанови про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, а не з дати складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, на його думку, позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на власних твердженнях, які не підтверджуються будь-якими іншими доказами, а відтак заявлений нею розмір моральної шкоди є безпідставним.

Також, відповідач вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений позивачем є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, а тому суд першої інстанції обґрунтовано зменшив суму зазначену позивачем до 2500 грн, виходячи з принципів співмірності та розумності.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, незаконно прийнятим рішенням суду, а також відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з Державного бюджету України суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 12 405 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 500 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що період за який позивачу може бути здійснена компенсація моральної шкоди становить щонайменше з 11 жовтня 2021 (дати постанови Білгород-Дністровського міська райсуду про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення) до 25 березня 2022 (дати винесення постанови Одеським апеляційним судом), а розрахована судом сума на правничу допомогу є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та часткову доведеність позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не може.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10 вересня 2021 року оперуповноваженим Білгород-Дністровського районного відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області (скорочено УСБУ в Одеській області) лейтенантом ОСОБА_2 , при виконанні покладених на нього як на військовослужбовця Служби безпеки України обов`язків, а отже, представником влади, який діяв від імені держави Україна, було складено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як на фахівця з публічних закупівель 2 категорії відділення публічних закупівель НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 протокол № 65/28-1325 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 212-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області в складі судді Шевчук Юлії Валеріївни 11 жовтня 2021 року по справі № 495/7648/21 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення; накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 85,00 грн, з конфіскацією розповсюджених чи призначених для розповсюдження баз даних; стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 березня 2022 року апеляційну скаргу захисника позивачки на вказану постанову суду задоволено частково. Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2021 про накладення стягнення на ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-6 КУпАП скасовано, провадження по справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях позивачки складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Вказана постанова апеляційного суду набрала законної сили.

Так судом було встановлено, що із мотивувальної частини зазначеної постанови апеляційного суду вбачається, що позивачці безпідставно інкримінувалося порушення вимог п. 13 Правил забезпечення захисту інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 373 від 29.03.2006, і вона взагалі за посадою фахівця з публічних закупівель не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-6 КУпАП, у вчиненні якого позивачку було визнано винною судом першої інстанції.

Колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21, від 14 грудня 2022 року у справі № 201/7848/21.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом є мінімальний розмір заробітної плати.

При цьому, колегія суддів не погоджується із зробленим судом першої інстанції висновком щодо того, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом є не мінімальний розмір заробітної плати, а розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що посилання суду першої інстанції на п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» є помилковим, так як на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України № 1774-VІІІ не поширюється.

Отже сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) та у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 522/6228/19 (провадження № 61-10596св21).

Викладене дає підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Встановивши, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, колегія суддів приходить до висновку про те, що у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає що, будучи законослухняною людиною, яка за своє життя ніколи не притягалася до будь-яких видів юридичної відповідальності, остання зазнала душевних страждань в зв`язку з необґрунтованим притягненням її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, якого ОСОБА_1 не вчиняла.

За місцем роботи УСБУ в Одеській області надавався офіційний запит про надання інформації щодо ОСОБА_1 (07.09.2021 № 65/28-1297) з посиланням на положення Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» і контррозвідувальну справу № 3018, що свідчить про здійснення щодо неї контррозвідувальних заходів,

В розумінні Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» контррозвідувальна діяльність є спеціальним видом державної діяльності, спрямованої на забезпечення державної безпеки, протидію потенційним зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, розвідувальним, терористичним та іншим посяганням спеціальних служб іноземних держав, організацій, груп та окремих осіб на інтереси України.

При таких обставинах позивач обґрунтовано вказує, що було принижено честь та підірвано ділову репутацію ОСОБА_1 за місцем її роботи.

Крім того, слушним є посилання скаржника на те, що першим днем строку перебування ОСОБА_1 під слідством чи судом потрібно рахувати день складання уповноваженою на те особою протоколу про адміністративне правопорушення, а не з моменту винесення постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про визнання ОСОБА_1 винною у скоєнні адмінправопорушення, тобто 11.10.2021 року.

Таким чином, період перебування позивача під слідством чи судом складає не 5 місяців (з 11.10.2021 року до 25 березня 2022 року), як помилково зазначено судом першої інстанцій, а правильно вважати період з 10 вересня 2021 року по 25 березня 2022 року включно, тобто 6 місяців і 15 днів.

Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 754/204/21 (провадження № 61-1246св23).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги у цій частині, зокрема, щодо неправильності визначення судом періоду перебування ОСОБА_1 під слідством чи судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 гривень.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відбулось з 10 вересня 2021 року (з дати складання протоколу № 65/28-1325 про адміністративне правопорушення) по 25 березня 2022 року включно (до моменту винесення постанови Одеським апеляційним судом про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення). Таким чином, строк її перебування під слідством та судом становить шість місяців і п`ятнадцять днів.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Ураховуючи вимоги статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», апеляційний суд дійшов висновку про те, що мінімальний розмір моральної шкоди становить 43 550 грн. (6 700 грн. * 6,5 місяців)

Отже, судове рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди з 12 405 грн. на 43 550 грн., яка підлягає стягненню за установлених обставин у цій справі, та не може бути меншою за мінімальний розмір, що гарантований державою.

Щодо відшкодування сум, сплачених позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у справі про адміністративне правопорушення.

Механізм повернення особі, яку незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, понесених витрат на правничу допомогу, чинний КУпАП не передбачає.

В даному випадку необхідно застосовувати Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", пунктом 4 частини першої статті 3 якого передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону, відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, передбачене пунктом 4 статті 3 Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат з надання правничої (юридичної) допомоги у справі про адміністративне правопорушення (справа № 495/7648/21) позивач долучив договір про надання правової допомоги № 13/21 від 16.09.2021 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Абросімовим Андрієм Петровичем та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 13/21 від 16.09.2021 року про сплату 5000 грн.

Суд першої інстанцій, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам на підтвердження витрат ОСОБА_1 у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги у справі про адміністративне правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вимог позивача про відшкодування витрат з надання юридичної допомоги, ураховуючи наведені вище норми Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Що стосується рішення суду в частині витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів виходить з такого.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Крім того, в ч. 1 ст. 58 ЦПК України закріплено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у рішенні по справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

ЄСПЛ в своєму рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (рішення від 07.11.2013 року у справі «Бєлоусов проти України», Заява № 4494/07, п. 115).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 адвокатом Абросімовим А.П. до суду першої інстанції подано позовну заяву, в прохальній частині якої зазначено, що ОСОБА_1 очікує понести витрати у зв`язком з розглядом цивільної справи у суді першої інстанції на професійну правничу допомогу обраховані позивачем у розмірі 10 000 грн.

Крім того, представником позивача додано:

-ордер серії ВН № 1201436 від 31 жовтня 2022 року

-договір про надання правової допомоги № 9/22 від 16.06.2022 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Абросімовим Андрієм Петровичем;

-квитанцію до прибуткового касового ордеру № 9/22 від 16.06.2022 року про сплат 10 000 грн.

Так, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем подано до суду докази понесених судових витрат на правничу допомогу.

Не маючи повноважень втручатися у відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення гонорару адвоката за надані ним послуги, суд лише здійснює оцінку дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності такого гонорару вчиненій адвокатом роботі під час судового провадження у справі з урахуванням складності та значення справи, за умови подання іншою стороною клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Встановивши, що представником ОСОБА_1 адвокатом Абросімовим А.П. в першій заяві по суті спору, а саме у позовній заяві подано попередній розрахунок судових витрат, в тому числі в частині витрат на професійну правову допомогу та заявлено про відшкодування витрат позивача на правову допомогу в порядку ст. 246 ЦПК України, в суді першої інстанції, при цьому застосувавши принцип співмірності відповідно до статті 137 ЦПК України, а також фактично наданий адвокатом обсягом послуг та кінцевий результат розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 6 000 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу зміні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Абросімова Андрія Петровича - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 травня 2023 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, та незаконним рішенням суду у сумі - 43 550 гривень.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі - 6000 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 п. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова