Провадження №2/522/1391/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

29 січня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В., розглянувши на підставі наявних матеріалів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у якій позивачка просить визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та паркомісце за адресою: АДРЕСА_2 , паркомісце №А85 спільним майном подружжя, та здійснити поділ зазначеного майна шляхом визнання за кожним із членів з подружжя частки на об`єкти нерухомого майна, а також здійснити розподіл судових витрат.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2023 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Відповідачеві надано 15-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву. Підготовче судове засідання по справі призначено на 12 вересня 2023 року.

У підготовче судове засідання, що відбулося 12 вересня 2023 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у підготовче судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Підготовче судове засідання було відкладено на 10 жовтня 2023 року.

У підготовче судове засідання, що відбулося 10 жовтня 2023 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Судом поставлено питання про надання часу для примирення. Учасники справи проти надання строку для примирення не заперечували.

Підготовче судове засідання було відкладено на 05 грудня 2023 року.

05 грудня 2023 року у підготовче засідання з`явився представник позивача. Інші учасники справи у підготовче судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Судом поставлено питання про можливість закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду. Представник позивача не заперечував проти закриття підготовчого провадження по справі.

Ухвалою суду від 05.12.2023 року, що занесена до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 23 січня 2024 року.

23 січня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Мамчур Олени Андріївни, у якій заявник просить здійснити розгляд справи за відсутності позивачки та її представника.

У судове засідання, що відбулося 23 січня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження, а також про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

29 квітня 2015 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2022 року у справі №523/20913/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.13).

Під час шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.17).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 травня 2023 року у справі №523/7993/22 було встановлено місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_4 (а.с.19).

. У матеріалах справи наявна копія договору купівлі-продажу від 17.11.2020 року серії НМН №291785, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з однієї сторони (продавці) та ОСОБА_2 з іншої (покупець), за якою продавці передали покупцю у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець у свою чергу сплатив 2 389 521,00 гривень (а.с.24).

Право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №232850612 від 17.11.2020 року (а.с.27), а також інформаційною довідкою №827 від 25.07.2023 року (а.с.23).

Також, у матеріалах справи міститься договір №П-1-1-85/КК-27 від 15.03.2017 року, укладеного між ТОВ «КАОРР-КАМАНІНА» з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої, за яким продавець зобов`язується передати у власність покупцю майно (а.с.31).

Відповідно до акту прийому-передачі від 19 вересня 2018 рок, ТОВ «КАДОРР-КАМАНІНА» передав у власність ОСОБА_2 об`єкт нерухомості, а саме: паркомісце №А85, розташоване у будинку АДРЕСА_2 (а.с.3).

Право власності ОСОБА_2 на паркомісце АДРЕСА_3 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №149718692 від 17.12.2018 року (а.с.29), а також інформаційною довідкою №212 від 25.07.2023 року (а.с.28).

Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до частин другої, третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Постанови КЦС ВС від 18.12.2023 у справі № 361/5135/19, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу, що зазначено у Постанові КЦС ВС від 17.01.2024 № 522/17831/20.

Враховуючи те, що спірне нерухоме майно було набуто подружжям у період перебування у шлюбі, суд доходить до висновку про те, що об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та паркомісце №А85, розташоване у будинку АДРЕСА_2 є об`єктами спільної сумісної власності, а тому, належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках.

Доказів того, що зазначені об`єкти нерухомого майна не є спільною сумісною власністю, а також доказів того, що зазначене майно належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у різних частках не було надано суду.

Щодо судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно платіжної інструкції № 0.0.313347243.1 від 07.08.2023 року, ОСОБА_1 сплатила в якості судового збору 13 420,00 гривень(а.с.8).

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму судових витрат, до складу яких також входить судовий збір.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 60, 63, 70, 71 СК України, ст.ст. 77, 79, 80, 141, 263 265, 279, 282-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та паркомісце №А85, розташоване у будинку АДРЕСА_2 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частки квартири АДРЕСА_5 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частки паркомісця АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на частки квартири АДРЕСА_5 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на частки паркомісця № НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Текст рішення складено та підписано 29 січня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.

29.01.2024