Справа № 367/547/24
Провадження №2/367/2734/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Жовталюк Г.О.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. В позовній заяві позивач зазначає, що 17 червня 2020 року передав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошові кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) доларів США, за поставку со-екструдера ф35 (обладнання для екструзії ПВХ), а відповідач в свою чергу зобов`язався передати обладнання протягом двох місяців, що підтверджується розпискою від 17.06.2020 року. Крім того, 10 вересня 2020 року він передав відповідачу грошові кошти в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) доларів США, за поставку со-екструдера ф35 (обладнання для екструзії ПВХ) в свою чергу відповідач зобов`язався передати обладнання протягом одного місяця, що підтверджується розпискою від 10.09.2020 року. До сьогоднішнього дня обладнання відповідачем не було передано, а кошти не було повернуто. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 16 993 (шістнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто три) долара США 66 центів з яких: 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) доларів США сума основного боргу, 3% річних - 1 493,66 (одна тисяча чотириста дев`яносто три) долар 66 центів США та судові витрати по справі.

В судове засідання позивач не з`явився, його представник через канцелярію суду подав заяву в якій просив задовільнити позовні вимоги, з підстав зазначених в ньому та розглядати справу у його відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперчує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 17.06.2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 8000 (вісім тисяч) доларів США за поставку со-екструдера ф35 (обладнання для екструзії ПВХ). Зобов`язується поставити дане обладнання на протязі двох місяців. Розписка містить підпис ОСОБА_2 .

Згідно розписки від 10.09.2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 7500 (сім тисяч п`ятсот) доларів США за поставку со-екструдера ф35 (обладнання для екструзії ПВХ). Зобов`язується поставити дане обладнання на протязі місяця. Розписка містить підпис ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що відповідачем на час звернення до суду не здійснено поставку обладнання та не повернуто коштів.

В обґрунтування своїх вимогпозивачем долучено до матеріалів справи оригінал розписок від 17.06.2020 року та від 10.09.2020 року та копію вимоги від 17 жовтня 2023 року, адресованої ОСОБА_2 щодо повернення у семиденний строк від дня отримання вимоги всієї суми заборгованості 16 993,66 доларів США.

Позивач звертається з вимогою про стягнення боргу по грошовому зобов`язанню, посилаючись на вимоги стаття 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку та ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивачем не надано жодних належних доказів, щодо укладання між ним та відповідачем договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц; від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц, а також у постанові Верховного Суду України 11.11.2015 у справі № 6-1967цс-15.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, Верховний Суд наголошує, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Дослідивши надані позивачем розписки суд приходить до висновку про те, що з її змісту не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 15 500 доларів США саме у борг. Даною розпискою відповідач підтвердив факт отримання грошових коштів у позивача за виконання конкретно визначених послуг - поставка со-екструдера ф35 (обладнання для екструзії ПВХ) у визначений строк.

У розписках відсутній обов`язок відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 8000 доларів США та 7500 доларів США у визначений строк, що є істотною умовою договору позики. Натомість, відповідач зобов`язався у строк двох місяців за кошти, а саме: 8000 доларів США, отриманих 17.06.2020 від ОСОБА_1 , здійснити поставку со-екструдера ф35 (обладнання для екструзії ПВХ) та у строк одного місяця за кошти, а саме: 7500 доларів США, отриманих 10.09.2020 від ОСОБА_1 , здійснити поставку со-екструдера ф35 (обладнання для екструзії ПВХ).

За наведених обставин твердження позивача, щодо отримання у позику грошових коштів у розмірі 8000 доларів США (17.06.2020 року) та 7500 доларів США (10.09.2020 року) та зобов`язання повернути їх позивачу, в суді не знайшли жодного підтвердження, оскільки розписки була написана видповідачем, з яким у позивача виникли правовідносини з поставки со-екструдера ф35 (обладнання для екструзії ПВХ).

Жодних клопотань від позивача та його представника не надходило, щодо витребування доказів.

З огляду на викладені обставини, установивши справжню правову природу розписок від 17.06.2020 року та 10.09.2020 року суд приходить до висновку, що укладення між сторонами договору позики не відбулося, а підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами боргового зобов`язання, надана позивачем розписка від 28.09.2021 не підтверджує передачу позивачем коштів саме у борг і обов`язок відповідача їх повернути.

Ураховуючи встановлені фактичні обставини справи суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, також задоволенню не підлягають з огляду на те, що між сторонами відсутні прострочення виконання грошового зобов`язання і вказана вимога є похідною від вимог про стягнення основної суми боргу.

Понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

На підставі ст. 202, 207, 509, 628, 638, 655, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 259, 264, 265, 268, 273, 281-282, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза