Провадження № 2/522/6076/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання - Байчури А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину, додаткових витрат на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовна заява обґрунтована тим, що 04.06.2021 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу позивача з відповідачем народилась малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов про розірвання шлюбу позивач на даний час подала до суду. Відповідач майже не допомагає донці матеріально. Позивач не має можливості сама отримувати доньку, оскільки не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, соціальної допомоги не вистачає для забезпечення нормальних умов життя позивача та доньки. Між позивачем та відповідачем на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Донька має хронічний вади серця, тому потребує регулярних медичних обстежень та проходження обов`язкової лікувальної фізичної культури. Крім того існувала необхідність у початку інтелектуального розвитку дитини, у зв`язку з чим позивач звернулась до центру розвитку дитини та уклала договір на надання розвиваючих, інтелектуальних, культурних та розважальних послуг доньці вартістю 1100 гривень на місяць, у зв`язку з чим виникла потреба у додаткових витратах.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2024 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину, додаткових витрат на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

26.09.2024 на адресу суду від представника ОСОБА_4 адвоката Тищенка С.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів від 03.07.2024 задовольнити частково: стягнути аліменти на отримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2563 гривень або 1/6 частину від усіх видів доходу відповідача, у задоволенні стягнення додаткових витрат на утримання дружини до трьох років, просив відмовити у повному обсязі. У відзиві зазначив, що враховуючи відсутність стабільної заробітної плати відповідача він має можливість сплачувати в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років у розмірі 2563 гривень. Щодо розміру аліментів на утримання дитини відповідач не має можливості сплачувати аліменти на матір дитини. Вважав, що стягнення аліментів порядку статті 183 СК України є недоцільним оскільки відповідач офіційно не працює, має нестабільний дохід, а стягнення в частині від доходу спричинить надмірний матеріальний тягар. Розрахунок додаткових витрат вважав необґрунтованим. В матеріалах справи відсутні докази щодо стану здоров`я дитини та необхідності її обстеження, вказані витрати не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористалась.

У судове засідання 03.10 2024 з`явилась позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Баранова О.Л., представник відповідача - адвокат Тищенко С.Ю. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача просив задовольнити позов частково, стягнувши аліменти на утримання дитини в твердих грошовій сумі в розмірі 2563 грн або 1/6 частину від усіх видів доходу відповідача, в іншій частині позов просив відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи учасників справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захи-щаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному пра-во на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедли-вий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд за-хищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 04.06.2021 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено шлюб, про що 04.06.2021 складено відповідний актовий запис № 1014, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданий Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 15).

У шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Доказів розірвання шлюбу на момент розгляду справи в сторони не надали. Між сторонами на момент розгляду справи не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини.

Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону № 2402-III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність направі власності,володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.12 2019 у справі № 344/10971/16-ц аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення судом першої інстанції).

З огляду на наведені норми та правову позицію, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що факт відсутності у відповідача можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Суд враховує, що відповідач є працездатною особою, ним не надано доказів наявності у нього інших дітей, доказів відсутності можливості за станом здоров`я працевлаштуватись та сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст. 184 СК України визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі здійснюється саме за заявою одержувача аліментів, однак позивач не заявляла вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

За таких обставин, суд вважає вимогу позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2023 року у справі № 760/10847/20-ц зазначив про те, що тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Тобто, під час стягнення додаткових витрат на утримання дитини слід враховувати таке:

- додаткові витрати на утримання дитини можуть стягуватись лише у разі наявності особливих обставин, а не звичайних витрат на утримання дитини;

- має враховуватись участь кожного із батьків в утриманні дитини;

- має враховувати сімейний стан батьків та їх можливість нести такі витрати на утримання дитини.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на утримання дітей викликані особливими обставинами, а не звичайними витратами на утримання дитини.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування (оздоровлення) доньки, позивач посилається на договір про надання платних медичних послуг, укладений 21.11.2023 між нею та Комунальним некомерційним підприємством «Дитяча міська поліклініка № 3» Одеської міської ради, згідно п. 1 якого «Відповідальна особа» зобов`язується надати «Замовнику» медичну послугу процедури у басейні для дітей до 3-х років. Однак позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що відвідування дитиною басейну пов`язане з особливими обставинами або хворобою дитини.

Також позивачем додано до матеріалів справи договір про надання послуг № 1 договір приєднання від 01.06.2022, укладений з Міжнародною громадською організацією «Об`єднаний єврейський центр розвитку», згідно пункту 1.1 якого центр зобов`язується надати відвідувачу послуги організування та проведення культурних, розважальних та/або спортивних заходів, далі по тексту - «послуги» або «заходи», а відвідувач зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх відповідно до умов даного договору. У судовому засіданні позивач повідомила, що відвідування цього центру необхідне дитині для загального розвитку, де вона вчить кольори, цифри, розвиває загальні здібності. Отже, такі витрати не пов`язані з розвитком особливих здібностей дитини або наявністю особливих обставин.

З огляду на викладене, суд вважає позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання дитини необґрунтованою, не доведеної належними та допустимими доказами та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання.

Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини першої статті 80 СК Украйни аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України).

Згідно ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Суд враховує, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а відповідач є працездатною особою, не надав суду доказів відсутності можливості надавати дружині матеріальну допомогу. В той же час у матеріалах справи наявні докази того, що батьки відповідача є непрацездатними особами. Отже, виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів дружини, з огляду на наявні у справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, а саме: стягнення 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

Позивач звернулась до суду з позовом 16.07.2024, що підтверджується штемпелем суду на зазначеній позовній заяві, тому з цього дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дитини та на її утримання.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 180-182, 191 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення з цим позовом до суду, тобто з 16.07.2024, та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на її утримання в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту звернення з цим позовом до суду, тобто з 16.07.2024 та до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) в дохід держави суму судового збору у розмірі 2034,82 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 10.10.2024.

Суддя Юлія ЧОРНУХА