Справа № 509/3574/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ :

28 червня 2023 року, ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського райсуду Одеської області з позовом в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в подальшому зменшила та в остаточній редакції якого від 25.07.2023 р. просила суд стягнути з відповідача (колишнього чоловіка), шлюб з яким було розірвано рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 06.11.2017 р., що набрало законної сили 17.11.2017 р. на користь сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 05.10.2018 р. по 30.06.2023 р. у розмірі 404412,98 грн., яка виникла у зв?язку з умисним невиконанням відповідачем нотаріально посвідченого договору про виплату аліментів на дитину, виховання та утримання дитини відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.08.2016 р. (реєстр. №. 2461), незважаючи на рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 05.10.2018 р., залишеним без змін постановою ОАС від 25.03.2019 р., яким було зменшено розмір аліментів, визначених п. 2 нотаріально посвідченого договору про виплату аліментів на дитину, виховання та утримання дитини від 01.08.2016 р. (реєстр. №. 2461) зі встановленням розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 9000 грн. щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до повноліття дитини 23.12.2023 р., а також виконавчого напису нотаріуса від 29.05.2019 р. (реєстр. № 2206), який набрав чинності 29.05.2019 р., яким нотаріусом було пропоновано стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про виплату аліментів на дитину, виховання та утримання дитини від 01.08.2016 р. (реєстр. №. 2461), строк виконання за яким настав 25.03.2019 р. у сумі 408000 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1500 грн., а всього, загальну сума до стягнення 409500 грн., численних постанов державних виконавців про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2019 р., про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України від 29.01.2020 р., повідомлення державного виконавця від 29.01.2020 р. № 9910 про внесення відомостей про боржника ОСОБА_4 до ЄРБ, постановою про накладення штрафу на боржника ОСОБА_4 штрафу від 29.01.2020 р., постанову ОАС від 24.05.2021 р., яким було скасоване рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 27.01.2021 р. та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМЖУ МЮ (м. Одеса) про зменшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і зменшення суми заборгованості по сплаті аліментів, а також численні розрахунки державного виконавця Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМЖУ МЮ (м. Одеса) про заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів від 31.12.2020 р. на суму 195600 грн., від 31.12.2021 р. на суму 276150 грн., від 31.12.2022 р. на суму 346651,31 грн., від 01.07.2023 р. на суму 317672,97 грн. та довідки начальника Приморського ВДВС у м. Одесі ПМЖУ МЮ (м. Одеса) на суму заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_4 на суму 317672,97 грн.

В судовому засіданні, представник позивачки повністю підтримав зменшений позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується його двічі листами з додатками, двічі надісланими на адресу суду 09.09.2024 р. та 11.09.2024 р., в яких він повідомляє про причини неможливості участі в судових засіданнях через те, що є військовослужбовцем у в/ч НОМЕР_1 згідно витягу з наказу № 342 та розірванням договору на надання правову допомогу за адвокатом. Також, повідомив про хибність і неправдивість фактів, викладених його колишньою дружиною ОСОБА_1 у позові, з яким він не згоден з огляду на відсутність порушень прав його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи стягнення з його заробітної плати аліментів у розмірі 70% на утримання сина, якому вже виповнилось 18 років і він не навчається, а нього на утриманні з 2022 р. знаходиться дружина ОСОБА_6 та неповнолітня дитина ОСОБА_7 , 2012 р.н., а 30% залишку зарплати, яка залишається після відрахувань на аліменти не вистачає на виживання його та сім?ї (т. 2 а.с. 69-90).

Суд розцінює вищевказаний лист відповідача і бере його до уваги, як відзив на позов ОСОБА_1 , з яким він не згоден з підстав, викладених у змісті вказаного листа та неможливістю прийняти особисту участь у засіданнях суду через військову службу.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи та додатково надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов?язані утримувати дітей до їх повноліття.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Аналізуючи вищенаведені норми права, суд відзначає, що у разі стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі), цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. А тому, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність божника у вигляді неустойки (пені).

Розглядаючи вказану справу, суд враховує Правовий висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, відповідно до якої, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов?язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплатити позивачці неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Щодо розміру неустойки (пені) суд відзначає, що загальна сума неустойки (пені) за несплату аліментів має розраховуватися за формулою: Р=(А1 х Q1 х 1 %)+(A2 х Q2 х 1 %)+ (An х Qn х l %), де: Р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

З матеріалів позову вбачається, що позивачка просить суд, стягнути з відповідача (колишнього чоловіка), шлюб з яким було розірвано рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 06.11.2017 р., що набрало законної сили 17.11.2017 р. на користь сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого згідно вказаного рішення, після розірвання шлюбу було залишено на виховання матері ОСОБА_1 - неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 05.10.2018 р. по 30.06.2023 р. у розмірі 404412,98 грн., посилаючись на умисне невиконання відповідачем як нотаріально посвідченого договору про виплату аліментів на дитину, виховання та утримання дитини відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.08.2016 р. (реєстр. №. 2461), згідно з п. 2 якого, ОСОБА_4 зобов`язався сплачувати аліменти на користь сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі 15000 грн. за кожен з трьох місяців червень, липень, серпень та 22000 грн. за кожен з дев`яти місяців січень-травень вересень-грудень, так і на рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 05.10.2018 р., залишеним без змін постановою ОАС від 25.03.2019 р., яким було зменшено розмір аліментів, визначених п. 2 нотаріально посвідченого договору про виплату аліментів на дитину, виховання та утримання дитини від 01.08.2016 р. (реєстр. №. 2461) зі встановленням розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 9000 грн. щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до повноліття дитини 23.12.2023 р., а також виконавчого напису нотаріуса від 29.05.2019 р. (реєстр. № 2206), який набрав чинності 29.05.2019 р., яким нотаріусом було пропоновано стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про виплату аліментів на дитину, виховання та утримання дитини від 01.08.2016 р. (реєстр. №. 2461), строк виконання за яким настав 25.03.2019 р. у сумі 408000 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1500 грн., а всього, загальну сума до стягнення 409500 грн., численних постанов державних виконавців про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2019 р., про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України від 29.01.2020 р., повідомлення державного виконавця від 29.01.2020 р. № 9910 про внесення відомостей про боржника ОСОБА_4 до ЄРБ, постановою про накладення штрафу на боржника ОСОБА_4 штрафу від 29.01.2020 р., постанову ОАС від 24.05.2021 р., яким було скасоване рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 27.01.2021 р. та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМЖУ МЮ (м. Одеса) про зменшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і зменшення суми заборгованості по сплаті аліментів, а також численні розрахунки державного виконавця Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМЖУ МЮ (м. Одеса) про заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів від 31.12.2020 р. на суму 195600 грн., від 31.12.2021 р. на суму 276150 грн., від 31.12.2022 р. на суму 346651,31 грн., від 01.07.2023 р. на суму 317672,97 грн. та довідки начальника Приморського ВДВС у м. Одесі ПМЖУ МЮ (м. Одеса) на суму заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_4 на суму 317672,97 грн. (т. 1 а.с.11,16-24,26-47).

З позову випливає, що відповідач майже з дня розірвання шллюбу з позивачкою до теперішнього часу, не цікавиться життям сина ОСОБА_5 , не піклується про нього, свідомо не бере участі у його вихованні, не виявляючи турботу про сина, не піклуючись про його фізичний та духовний розвиток, навчанням, не готує сина до самостійного життя та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ОСОБА_5 освіти.

При цьому будь-яких перешкод з боку позивачки для виконання відповідачем своїх батьківських обов?язків не малось і не мається по теперішний час, виходячи з вказаного вище рішення Овідіопольського райсуду Одеської області по справі № 509/3799/17, яке вступило законну силу 05.10.2018 р., та яким були задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 стосовно усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку спілкування з нею.

Вищевказані докази, на думку суду, підтверджують обставини (факти), відносно ухилення відповідача ОСОБА_4 , виплачувати аліменти на виховання та утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом тривалого часу, що привело до появи у великих розмірах, заборгованості з аліментів, що було визначено рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.10.2018 р., зазначеним вище.

Син сторін ОСОБА_8 навчався в школі, а з 11 серпня 2021 року по 28 червня 2024 року навчався у Відокремленому структурному підрозділу «Училище № 3 Національного університету «Одеська юридична академія».

14 червня 2023 р. начальник Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) О.О. Гусєв повідомив ОСОБА_1 що згідно «Довідки про наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання» № 49216 з додатками, тобто «Розрахунками заборгованості зі сплати аліментів» за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки, станом на 01.07.2023 року, утворився розмір заборгованості в розмірі 317.672,97 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 не виконував і не виконує, своїх обов`язків, які були покладені на нього судами та взяті їм на себе по вихованню та утриманню ОСОБА_9 у минулому часі, а відтак, у позивачки виникла необхідність стягнення неустойки (пені) з відповідача за несвоєчасну сплату аліментів, за період з 05 жовтня 2018 року по 30 червня 2023 року в розмірі 404412,98 грн.

При цьому, слід зазначити, що на таких батьків, у випадку прострочення виконання зобов`язання, покладається додаткова фінансова відповідальність, а саме нараховується пеня.

Відтак, суд вважає, що відповідач протягом останніх років не цікавиться життям та розвитком своєї дитини, не виконував своїх батьківських обов?язків в повному обсязі з дня розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , хоча жодним чином не був позбавлений інформації та можливості, стосовно спілкування та не сплачував аліменти у повному обсязі.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За своєю правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Суд зауважує, що зобов`язання зі сплати заборгованості по аліментам не припиняється з припиненням зобов`язання сплати самих аліментів.

Відповідно до ст. 194 СК - заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, якщо дитина продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а батьки можуть надати таку допомогу, то до досягнення нею двадцяти трьох років. Таким чином, зобов`язання по сплаті заборгованості за аліментами не припиняється з припиненням зобов`язання сплати самих аліментів.

Наданий позивачкою розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 05.10.2018 року по 30.06.2023 року, суд визнає вірним, оскільки сума пені розрахована за формулою, яка застосована Великою Палатою Верховного суду у справі № 333/6020/16-ц, а саме :

---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

№-№ Період Кількість Розрахунок С у м а Розрахунок С у м а

п/п затримки д н і в затримки 1% до стягнення (пеня)

_____________________________________________________________________________________

2019 рік.

4. з 01.01.2019 р. 1610 7.021,66х1610 11.304.872,60 113.048,73 9.000,00

по 30.06.2023 р.

5. з 01.02.2019 р. 1582 9.000х1582 14.238.000,00 142.380,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

6. з 01.03.2019 р. 1554 9.000х1554 13.986.000,00 139.860,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

7. з 01.04.2019 р. 1521 9.000х1521 13.689.000,00 136.890,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

8. з 01.05.2019 р. 1490 9.000х1490 13.410.000,00 134.100,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

9. з 01.06.2019 р. 1460 9.000х1460 13.140.000,00 131.400,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

10. з 01.07.2019 р. 1429 9.000х1429 12.861.000,00 128.610,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

11. з 01.08.2019 р. 1397 9.000х1397 12.573.000,00 125.730,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

12. з 01.09.2019 р. 1365 9.000х1365 12.285.000,00 122.850,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

13. з 01.10.2019 р. 1337 9.000х1337 12.033.000,00 120.330,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

14. з 01.11.2019 р. 1307 9.000х1307 11.763.000,00 117.630,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

15. з 01.12.2019 р. 1276 9.000х1276 11.484.000,00 114.840,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

Загалом : 108.000,00

2020 рік.

16. з 01.01.2020 р. 1245 9.000х1245 11.205.000,00 112.050,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

17. з 01.02.2020 р. 1216 9.000х1216 10.944.000,00 109.440,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

18. з 01.03.2020 р. 1185 7.000х1185 8.295.000,00 82.950,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

19. з 01.04.2020 р. 1155 6.700х1155 7.738.500,00 77.385,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

20. з 01.05.2020 р. 1124 6.800х1124 7.643.200,00 76.432,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

21. з 01.06.2020 р. 1094 6.800х1094 7.439.200,00 74.392,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

22. з 01.07.2020 р. 1063 6.800х1063 7.228.400,00 72.284,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

23. з 01.08.2020 р. 1032 6.800х1032 7.017.600,00 70.176,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

24. з 01.09.2020 р. 1002 6.800х1002 6.813.600,00 68.136,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

25. з 01.10.2020 р. 972 6.800х972 6.609.600,00 66.096,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

26. з 01.11.2020 р. 942 6.800х942 6.405.600,00 64.056,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

27. з 01.12.2020 р. - - - - -

по 30.06.2023 р.

Загалом : 99.000,00

2021 рік.

28. з 01.01.2021 р. 880 9.000х880 7.920.000,00 79.200,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

29. з 01.02.2021 р. 852 6.500х852 5.538.000,00 55.380,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

30. з 01.03.2021 р. 821 6..600х821 5.418.600,00 54.186,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

31. з 01.04.2021 р. 791 4.000х791 3.164.000,00 31.640,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

32. з 01.05.2021 р. 760 9.000х760 6.840.000,00 68.400,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

33. з 01.06.2021 р. 730 9.000х730 6.570.000,00 65.700,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

34. з 01.07.2021 р. 699 6.500х699 4.543.500,00 45.435,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

35. з 01.08.2021 р. 688 4.100х688 2.820.800,00 28.208,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

36. з 01.09.2021 р. 638 6.500х638 4.147.000,00 41.470,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

37. з 01.10.2021 р. 607 3.850х607 2.336.950,00 23.369,50 9.000,00

по 30.06.2023 р.

38. з 01.11.2021 р. 577 6.500х577 3.750.500,00 37.505,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

39. з 01.12.2021 р. 546 9.000х546 4.914.000,00 49.140,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

Загалом : 108.000,00

2022 рік.

49. з 01.01.2022 р. 515 9.000х515 4.635.000,00 46.350,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

50. з 01.02.2022 р. 487 9.000х487 4.383.000,00 43.830,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

51. з 01.03.2022 р. 456 9.000х456 4.104.000,00 41.040,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

52. з 01.04.2022 р. 426 9.000х426 3.834.000,00 38.340,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

53. з 01.05.2022 р. 395 9.000х395 3.555.000,00 35.550,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

54. з 01.06.2022 р. 365 9.000х365 3.285.000,00 32.850,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

55. з 01.07.2022 р. 334 6.400х334 2.137.600,00 21.376,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

56. з 01.08.2022 р. 303 6.000х303 1.818.000,00 18.180,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

57. з 01.09.2022 р. 273 6.000х273 1.638.000,00 16.380,00 9.000,00

по 30.06.2023 р.

58. з 01.10.2022 р. 242 1.853,08 х242 448.445,36 4.484,45 4.484,45

по 30.06.2023 р.

59. з 01.11.2022 р. 212 1.853,08х212 392.852,96 3.928,53 3.928,53

по 30.06.2023 р.

60. з 01.12.2022 р. - - - - -

по 30.06.2023 р.

Загалом : 89.412,98

Всього : 404412,98 грн.

Так, у будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Наданий позивачем розрахунок неустойки, згідно якого розмір цієї неустойки за період з 05.10.2018 року по 30.06.2023 року, становить 404412,98 грн. є вірниим та складеним у відповідності до вимог статті 196 СК України, оскільки в цьому розрахунку вірно зазначені всі суми простроченої заборгованості та кількість днів цієї простроченої заборгованості, а також вона є такою, що не перевищує 100 відсотків заборгованості, тому суд вважає за необхідне покласти в основу свого рішення і стягнути на користь позивача пеню за прострочення відповідачем сплати аліментів за вищевказаний період саме в такому розмірі.

Судом також не встановлено підстав для зменшення розміру неустойки. (ч.2 ст. 196 СК України).

Відповідно до постанови КЦС ВС від 20.07.2020 по справі № 362/4462/16 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Окрім того, відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України??відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, Верховним Судом України було зроблено висновок, відповідно до якого встановлено виключні випадки, за яких в діях платника аліментів відсутні ознаки вини.

Відповідач зобов?язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною ч. 1 ст. 196 СК України.

Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, позивачка набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із реального розміру заборгованості за аліментами за зазначений вище період та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

У зв?язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Керуючись ст.3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,200,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, ст.ст. 20,181-183,192,196 СК України, Постановою Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, -

ВИРІШИВ :

1.Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити ;

2.Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП : НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 05.10.2018 р. по 30.06.2023 р. у розмірі 404412,98 грн. ;

3.Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП : НОМЕР_2 ) в дохід держави суму судового збору за розгляд позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 1211,20 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.10.2024 року.

Суддя Гандзій Д.М.