КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/20872/23

23 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та представника третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Мицика Ю.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Міністерство оборони України, Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії внаслідок порушення права споживача,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Міністерство оборони України, Київське квартирно-експлуатаційне управління про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії внаслідок порушення права споживача.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що він є військовослужбовцем та учасником бойових дій. На підставі рапорту начальника в/ч НОМЕР_1 від 08 червня 2015 року, начальником військ зв`язку Збройних Сил України - начальником Головного управління зв`язку та інформаційних систем Генерального штабу Збройних Сил України було надано йому дозвіл на переобладнання за власний кошт нежитлової будівлі для проживання з дотриманням правил техніки безпеки будівлі № 18 військового містечка № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

02 листопада 2015 року, з дозволу командира в/ч НОМЕР_1 , він та його сім`я заселилися до переобладнаної та пристосованої для проживання нежитлової будівлі, яка розташована на території військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 та уклали договір згідно з чинним законодавством.

Зазначав, що рішенням тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України від 19 квітня 2016 року № 7554/з та листом начальника Головного КЕУ Збройних Сил України від 16 червня 2016 року № 303/4/17/408 йому надано дозвіл (погодження) на тимчасове проживання у будівлі військового містечка № НОМЕР_2 без права повторного заселення, а 01 січня 2017 року з ним укладено новий договір найму.

Посилаючись на наказ Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (далі - Інструкція № 380) позивач указує, що проживає разом з сім`єю у спеціально пристосованій казармі, яка розташована на території військової частини, для тимчасового проживання, тому оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення.

Вказував, що у відповідності до вимог наказу № 380 він своєчасно здійснює оплату за спожиті комунальні послуги за тарифами для населення. Однак, відповідач листом повідомив його та інших мешканців про те, що оплата за спожиті комунальні послуги та енергоносії військового містечка № НОМЕР_2 з січня 2023 року Київським КЕУ здійснюється за тарифами для бюджетних установ, які є обов`язковими для застосування для посадових осіб, що здійснюють розрахунок за спожиті комунальні послуги особовому складу, який проживає на території військового містечка № НОМЕР_2 .

Відповідач повідомив про наявністьу нього заборгованості за комунальні послуги у розмірі 17 547,59 грн, яка утворилася станом на 01 червня 2023 року, при цьому не надав жодних розрахунків боргу за спожиті житлово-комунальні послуги та інформації про те, за який період цей борг утворився.

Вважає, що такі дії відповідача є протиправними, а тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених правта просить суд:

- визнати бездіяльність в/ч НОМЕР_1 протиправною та такою, що порушує права споживача щодо незастосування тарифів для населення при формуванні рахунків зі сплати комунальних послуг за адресою: військове містечко № НОМЕР_2 на АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити з 01 січня 2023 року перерахунок вартості спожитих ним комунальних послуг за тарифами для населення та в подальшому здійснювати нарахування за спожиті комунальні послуги за тарифами для населення;

- визнати дії в/ч НОМЕР_1 протиправними та такими, що порушують його права як споживача щодо вимоги про оплату комунальних послуг за промисловими тарифами, починаючи з 01 січня 2023 року.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року позов ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Міністерство оборони України, Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії внаслідок порушення права споживачазадоволено частково.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити з 01 січня 2023 року перерахунок вартості спожитих ОСОБА_3 комунальних послуг за адресою АДРЕСА_3 за тарифами для населення.

В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 в дохід Державного бюджету України судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Військова частина НОМЕР_1 та третя особа Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони Україниподали апеляційні скарги, в яких за результатом апеляційного перегляду справи просять скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обзязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги відповідач Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав, що будівлі військового містечка № НОМЕР_2 належать до спеціально пристосованих казарм.

Так, рішенням ТВО Міністра оборони України №9557/з від 21.09.2009 року було визначено порядок отримання дозволу на переобладнання нежитлових приміщень під житло для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей, а саме: за погодженням з Головним квартирно-експлуатаційним управлінням (з 2018 року правонаступник - Головне управління майна та ресурсів) та виключно з дозволу Міністра оборони України.

З вищезазначеного витягу з Єдиного державного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна вбачається, що комплекс будівель військового містечка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 не містить об`єктів житлового фонду.

Не використовуючи будівлі військового містечка № НОМЕР_2 за призначенням, в порушення порядку надання дозволу на переобладнання нежитлових приміщень під житло та порядку надання дозволу на тимчасове проживання, що встановлено вищевказаним рішенням ТВО Міністра оборони України, для тимчасового проживання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та членів їх сімей у період з 2009 по 2018 роки командиром військової частини НОМЕР_1 були надані будівлі і споруди військового містечка № НОМЕР_2 .

Надання дозволу начальником Військ зв`язку Збройних Сил України або командиром військової частини на переобладнання військовослужбовцями власноруч державного майна, управління яким здійснює Міністерство оборони України, не лише суперечить вищезазначеному рішенню Міністра оборони України, але й не покладає на КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району обов`язок щодо оформлення документів, що підтверджують технічний стан будівлі.

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Правовідносини щодо заселення позивача до будівлі № НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_2 виникли під час дії наказу Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011 року, яким затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (втратила чинність відповідно до наказу Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», станом на сьогодні діє наказ МОУ № 380 від 31.07.2018 року)

Згідно встановлених наказом МОУ № 737 від 30.11.2011 року варіантів забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, командир військової частини НОМЕР_1 не мав можливості забезпечити військовослужбовців службовими жилими приміщеннями або спеціально пристосованими казармами, будівлями, спорудами, адже не лише зазначені будівлі і споруди військового містечка № НОМЕР_2 не зареєстровані в органах місцевого самоврядування як об`єкт житлового фонду, але і умови зазначених будівель, що до цього використовувались як майстерні, склади, цеха та технічні колодязі, не відповідали вимогам, що висувалися до спеціально пристосованих казарм.

Призначення та придатність для проживання спірної будівлі позивачем не підтверджено та судом не встановлено.

Також є помилковим посилання суду першої інстанції при вирішенні вказаного спору на статті 820, 822 ЦК України, які регулюють правовідносини щодо договору найму житла.

Так, договір від 01.01.2017 року № 22, що укладений між командиром військової частини та позивачем, не містить умов щодо плати за найм житла та строку договору.

Погоджуючись на проживання в нежитлових приміщеннях, здійснюючи їх ремонт власноруч (за власний кошт), позивач мав розуміти, які обов`язки на нього покладені та, всупереч встановленим варіантам забезпеченнявійськовослужбовцій житло, позивач не звертався з рапортом про оренду йому житла або щодо отримання компенсації за найм (оренду) житла.

Щодо застосування військовою частиною НОМЕР_1 тарифів при нарахуванні оплати за спожиті комунальні послуги мешканцям військового містечка № НОМЕР_2 зазначає, що відповідно до пункту 7.11. Положення № 488 порядок оплати житлово-комунальних послуг та квартирної плати в спеціально пристосованих казармах визначається відповідно до вимог Інструкції № 737.

Військова частина НОМЕР_1 здійснює експлуатацію переданих на баланс Київського КЕУ будівель, споруд та земельної ділянки. Київське КЕУ забезпечує військове містечко № НОМЕР_2 енергоносіями, комунальними послугами, тощо (укладає договори на постачання комунальних послуг і є споживачем

Згідно пункту 12 абзацу 3 наказу Міністра оборони України №400 від 03.08.2016 року, обов`язком посадових осіб військової частини НОМЕР_1 є своєчасне нарахування плати за комунальні послуги та перерахування на спеціальні реєстраційні рахунки квартирно-експлуатаційних органів, на підставі доведених тарифів.

Листом Київського КЕУ від 19.01.2023 року № 517/229 надано дійсні тарифи на комунальні послуги станом на 01.01.2023 року з метою якісного та своєчасного нарахування та відшкодування коштів за спожиті комунальні послуги особовим складом, що проживає на території військового містечка № НОМЕР_2 у переобладнаних під житло нежитлових приміщеннях.

Керівництво військової частини НОМЕР_1 не встановлює розмір тарифу на електропостачання, не укладає договори на постачання комунальних послуг, а лише відшкодовує кошти Київському КЕУ відповідно до покладених обов`язків.

Отже, правових підстав для здійснення нарахування оплати за спожиті комунальні послуги ОСОБА_3 із застосуванням тарифів для населення не вбачається.

Апеляційна скарга третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управлінняМіністерства оборони Українимотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок та,відповідно, присвоєно статус «спеціально пристосованої казарми» будівлі № 18 військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_6; суд безпідставно поклав обов`язок на КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району щодо оформлення документів, що підтверджують технічний стан казарми, починаючи саме з 2018 року; судом помилково зроблено висновок про те, що оскільки спірне нежитлове приміщення переобладнане для тимчасового проживання з дозволу начальника військового зв`язку Збройних Сил України і не зареєстровано в органах місцевого самоврядування як об`єкт житлового фонду, то це дає право позивачу на отримання комунальних послуг за тарифами для населення згідно з абз. 5 пункту 5 розділу IV Інструкції № 380.

Також судом першої інстанції помилково зроблено висновок про те, що відсутність оформлених документів, що підтверджують технічний стан нежитлового приміщення не є підставою для нарахування їм оплати за спожиті комунальні послуги та електроенергію за тарифами для бюджетних установ.

Зазначає, що відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майю про реєстрацію права власності № 196648088 від 17.01.2020 року спірна будівля № 18 зареєстрована як «майстерня».

Натомість, суд першої інстанції, всупереч підтвердженому державою та зареєстрованому правовому статусу спірної будівлі № 18, самостійно та без наявності будь-яких доказів надав статус спірній будівлі, як «спеціально пристосована казарма».

Фактично суд першої інстанції оскаржуваним рішенням, в обхід встановленої законодавчо процедури, змінив статус спірної будівлі № 18.

До того ж, враховуючи те, що відсутні будь-які рішення Міністра оборони України щодо переобладнання спірної будівлі № 18, у Київського КЕУ і в принципі у квартирно- експлуатаційних органів відсутні правові підстави оформити документи, що підтверджують технічний стан спірної будівлі № 18, як спеціально пристосованої казарми.

Таким чином, Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони Українивважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог в частині покладення обов`язку на КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району оформлення документів, що підтверджують технічний стан будівлі, починаючи з 2018 року.

Щодо переобладнання приміщення зазначає, що позивачем не надано доказів дотримання ним порядку переобладнання будівлі № 18 військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , який передбачений рішенням ТВО Міністра оборони України від 21.09.2009 року № 9557/3.

Дозвіл Міністра оборони України на переобладнання будівлі № НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 в матеріалах справи - відсутній.

За таких обставин, переобладнання спірної будівлі відбувалося без дотримання встановленого рішенням ТВО Міністра оборони України від 21.09.2009 року № 9557/з та без відповідного дозволу Міністра оборони України, не має статусу переобладнаної будівлі і, відповідно, відсутні законодавчі підстави застосовувати та здійснювати нарахування оплати за комунальні послуги за тарифами для населення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи Міністерства оборони України- ОСОБА_4 просить задовольнити апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2024 по справі №753/20872/23. Скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2024 року у справі №753/20872/23 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що позивачем не надано доказів дотримання порядку переобладнання будівлі № 18 військового містечка АДРЕСА_4 , який передбачений рішенням ТВО Міністра оборони України від 21.09.2009 року № 9557/з. Дозвіл Міністра оборони України на переобладнання будівлі № НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 - відсутній.

Станом на сьогоднішній день діє наказ Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380, яким затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі -інструкція № 380).

Відповідно до п. 5 розділу 4 Інструкції № 380 під спеціально пристосовані казарми виділяються будівлі, які розташовані на території військової частини, для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані в виконавчих органах місцевого самоврядування як об`єкт житлового фонду.

На спеціально пристосовані казарми КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району оформлює документи, що підтверджують їх технічний стан, у яких зазначається кількість місць для проживання. Житлово-побутові умови в таких казармах мають відповідати вимогам, які висуваються до гуртожитків, призначених для проживання одиноких громадян.

Враховуючи те, що будівля № НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_2 не переобладнана у встановленому порядку та не має відповідного статусу в розумінні п. 6.2. Інструкції №737, а тому відсутні підстави здійснювати нарахування оплату за комунальні послуги за тарифами як для населення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 повністю підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити.

Представник третьої особи: Київського квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_5 в судовому засіданні також повністю. Підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити.

Представник третьої особи: Міністерства оборони України в судовому засіданні також підтримав доводи апеляційних скарг, просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційних скарг заперечували, просили залишити їх без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та представника третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є військовослужбовцем Збройних Сил України та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

08 червня 2015 року т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 листом № 1427 звернувся до начальника військ зв`язку Збройних Сил України - начальника Головного управління зв`язку та інформаційних систем Генерального штабу Збройних Сил України генерала-майора ОСОБА_7 з листом в якому просив надати дозвіл на переобладнання нежитлового приміщення будівлі № НОМЕР_3 в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 для проживання військовослужбовців частини, зокрема, майора ОСОБА_3 (склад сім`ї 4 чоловіки). У листі вказано, що в приміщенні ніхто не проживає. Ремонт приміщення за рахунок військовослужбовців.

Лист містить резолюцію, якою дозволено проведення переобладнання, як тимчасове житло з дотриманням заходів безпеки.

Із копії рапорту від 02 листопада 2015 року встановлено, що командир в/ч НОМЕР_1 надав дозвіл ОСОБА_3 та членам його сім`ї з нарахуванням плати за комунальні послуги з 01 листопада 2015 року заселитися до будівлі № НОМЕР_3 , яка знаходиться на території в/ч НОМЕР_1 .

Листом т.в.о. начальника Головного КЕУ Збройних Сил України від 13 травня 2016 року № 1056, адресованого командиру в/ч НОМЕР_1 , повідомлено, що за результатами роботи комісії з перевірки окремих питань використання спеціально пристосованих казарм, будівель і споруд, яка працювала в період з 22.02.2016 року по 01.04.2016 року відповідно до наказу Міністерства оборони України від 15.02.2016 року № 74 «Про утворення комісії з перевірки окремих питань використання спеціально пристосованих казарм, будівель і споруд» та згідно з рішенням Міністра оборони України від 19.04.2016 № 7554/3 по нежитловим будівлям військового містечка № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) дозволено тимчасове проживання без права повторного заселення (до моменту забезпечення постійним або службовим житлом) військовослужбовцям, особам звільненим з військової служби у запас або у відставку та членам їх сімей, які перебувають на обліку громадян, що потребують покращення житлових умов, у будівлях №№ 2 (штаб), 3 (штаб), 18 (майстерня), 35 (склад), 44 (цех), 50 ( склад), 52 (майстерня).

01 січня 2017 року між в/ч НОМЕР_1 , в особі командира частини ОСОБА_10 (наймодавець) та ОСОБА_3 (наймачем) укладений договір найму житлового приміщення № 22.

Пунктом 1.1. вказаного договору найму визначено, що наймодавець надає наймачу ОСОБА_3 та членам його сім`ї: ОСОБА_13 (дружина), ОСОБА_14 (син), ОСОБА_15 (дочка) за договором найму ізольоване житлове приміщення в будинку АДРЕСА_5 , що складається із двох кімнат, загальною площею 38 кв.м за адресою АДРЕСА_1 . Житлове приміщення обладнане: водопостачанням, каналізацією, електроенергією.

За умовами договору найму наймач зобов`язався, зокрема:

вчасно проводити оплату комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку ставками й тарифами, економно використовувати воду, електричну і теплову енергію (пункт 1.3.8);

звільнити у термін до двох місяців разом з усіма членами сім`ї житлове приміщення у разі: переміщення військовослужбовця по службі, одержання чи придбання житла для постійного проживання, звільнення з військової служби, розірвання шлюбу (для членів сім`ї військовослужбовця, які проживають разом з ним) (пункт 1.3.10).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що комплекс будівель військового містечка № НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , не містить об`єктів житлового фону.

29 грудня 2021 року командир в/ч НОМЕР_1 направив лист начальнику Київського КЕУ у якому повідомив, що за результатами проведеної аудиторської звірки фінансової діяльності в/ч НОМЕР_1 за період з 01 вересня 2014 року до 31 жовтня 2017 року встановлено, що з сім`ями, які проживають на території в/ч укладено договори найму житлових приміщень, розрахунки з проживаючими за спожиті житлово-комунальні послуги здійснюються за тарифами для населення. Нарахування за надані комунальні послуги здійснюється згідно з Інструкцією № 380 відповідно до тарифів для населення. У листі викладено прохання щодо перегляду та зміни тарифів на споживання електропостачання для бюджетних організацій та тарифи для споживання електропостачання житлових приміщень будинків в яких проживають військовослужбовці.

Листом від 24 січня 2023 року командир в/ч НОМЕР_1 , повідомив мешканців військового містечка № НОМЕР_2 в/ч НОМЕР_1 , що згідно з розпорядженням Київського КЕУ від 19 січня 2023 року № 517/229 будуть змінені тарифи на комунальні послуги.

Листом від 14 червня 2023 року № 1618 командир в/ч НОМЕР_1 повідомив ОСОБА_3 про те, що рішенням т.в.о. Міністра оборони України від 19 квітня 2016 року № 7554/з надано дозвіл (погодження) на тимчасове проживання у будівлях військового містечка № НОМЕР_2 без права повторного заселення; оплата за спожиті комунальні послуги та електроенергію у військовому містечку № НОМЕР_2 Київським КЕУ здійснюється за тарифами для бюджетних установ, тому листом від 16 травня 2023 року № 517/2094 встановлені тарифи, які є обов`язковими до застосування для посадових осіб, які здійснюють розрахунок за спожиті комунальні послуги, доведені до відома особового складу, що проживає на території військового містечка № НОМЕР_2 .

Повідомлено ОСОБА_3 про те, що станом на 01 червня 2023 року його заборгованість зі сплати комунальних послуг становить 17 547,59 грн.

Із наданих позивачем копій платіжних встановлено, що його сім?я сплатила вартість комунальних послуг за період з лютого 2023 року до вересня 2023 року, а саме: електричну енергію, водопостачання, вивезення сміття. Отримувач коштів - в/с НОМЕР_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та, зобов`язуючи Військову частину НОМЕР_1 здійснити з 01 січня 2023 року перерахунок вартості спожитих ОСОБА_3 комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 за тарифами для населення, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нежитлове приміщення переобладнане для тимчасового проживання з дозволу начальника військ зв`язку Збройних Сил України і це дає право позивачу на отримання комунальних послуг за тарифами для населення згідно з абз. пункту 5 розділу ІV Інструкції № 380. Відсутність оформлених документів, що підтверджують технічний стан нежитлового приміщення, в якому на законних підставах проживає позивач та члени його сім`ї (наймачі), не є підставою для нарахування їм оплати за спожиті комунальні послуги та електроенергію за тарифами для бюджетних установ. Отже, право позивача порушене та підлягає захисту.

Натомість вимога позивача про зобов`язання відповідача і в подальшому здійснювати нарахування за спожиті комунальні послуги за тарифами для населення задоволенню не підлягає, оскільки вказана вимога передбачає захист прав на майбутнє, що суперечить завданням цивільного судочинства, згідно з яким суд захищає порушене, невизнане або оспорюване право (частина перша статті 2 ЦПК України).

Крім того, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача у частині визнання протиправною бездіяльності щодо незастосування тарифів для населення та протиправними дій щодо вимоги оплати комунальних послуг за промисловими тарифами, оскільки покладення обов`язку на відповідача здійснити перерахунок вартості спожитих послуг у повній мірі відновить порушене право позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року, відповідає.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно зі статтями 1, 4, 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до статей11, 12, 17, 26 Закону України «Про електроенергетику» державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства.

Статтею 10 Закону України «Про Збройні Сили України», з метою приведення квартиро-експлуатаційного забезпечення військ у відповідність до вимог чинного законодавства, враховуючи порядок фінансування квартирно-експлуатаційного забезпечення, утримання, експлуатації та обліку фондів, наказом Міністерства оборони України від 03 липня 2013 року № 448, затверджено «Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» (далі - Положення № 488).

Згідно з пунктами 1.3., 2.4. Положення № 488, основними завданнями квартирно-експлуатаційного забезпечення та Київського КЕУ є забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями; участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями; здійснення безпосереднього квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин дислокованих у межах відповідальності.

Відповідно до пункту 7.11. Положення № 488 порядок оплати житлово-комунальних послуг та квартирної плати в спеціально пристосованих казармах визначається відповідно до вимог Інструкції № 737.

Інструкція № 737 втратила чинність відповідно до наказу Міністра оборони України від 31 липня 2018 року № 380, яким затверджено Інструкцію № 380.

Пунктами 2, 4 розділу ІV Інструкції затвердженої наказом Міністра оборони України від 31 липня 2018 року № 380 передбачено, що у разі відсутності службових жилих приміщень: військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу і не перебувають у шлюбі, розміщуються у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, а сімейні - у сімейних гуртожитках. За відсутності вільних місць в гуртожитку військова частина зобов`язана орендувати їм житло або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення; військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках; іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців, призваних за мобілізацією до укладення ними контракту) військова частина зобов`язана орендувати житло або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством.

Під гуртожитки виділяються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки, казарми та інші будівлі, які належать до житлового фонду Міноборони та мають бути зареєстровані у виконавчому органі місцевих органів самоврядування.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Інструкції № 380 під спеціально пристосовані казарми виділяються будівлі, які розташовані на території військової частини, для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані у виконавчих органах місцевого самоврядування як об`єкт житлового фонду.

На спеціально пристосовані казарми КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району оформлює документи, що підтверджують їх технічний стан, у яких зазначається кількість місць для проживання. Житлово-побутові умови в таких казармах мають відповідати вимогам, які висуваються до гуртожитків, призначених для проживання одиноких громадян.

У разі розміщення одружених військовослужбовців, осіб офіцерського складу та членів їх сімей або проживання осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, та членів їх сімей (за їх згодою), які залишилися перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання, оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення (абз. 5 пункт 5 розділу ІV Інструкції № 380).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

З системного аналізу вказаних вище нормативно-правових актів, якими регулюється порядок надання комунальних послуг та їх вартість, вбачається, що одружені військовослужбовці, особи офіцерського складу та члени їх сімей, які проживають у спеціально пристосованих казармах, будівлях і спорудах, переобладнаних для тимчасового проживання військовослужбовців, не зареєстрованих в органах місцевого самоврядування як житлові приміщення, починаючи з серпня 2018 року, здійснюється відповідно до укладених з ними договорів, а відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносії, військовослужбовець проводить за тарифами для населення.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, відповідачами не спростовано, що позивач (військовослужбовець) та члени його сім`ї проживають у спеціально переобладнаній будівлі, яка розташована на території в/ч НОМЕР_1 , яка виділена під тимчасове проживання військовослужбовців, на підставі договору найму № 22, укладеного 01 січня 2017 року між ним та в/ч НОМЕР_1 . На позивача поширюється положення абз. 5 пункт 5 розділу ІV Інструкції № 380 у частині відшкодування ним коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв за тарифами для населення.

Доказів зворотнього відповідачем та третіми особами не надано та матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити з 01 січня 2023 року перерахунок вартості спожитих ОСОБА_3 комунальних послуг за адресою АДРЕСА_3 за тарифами для населення.

Доводи апеляційної скарги про те, щов порушення порядку надання дозволу на переобладнання нежитлових приміщень під житло та порядку надання дозволу на тимчасове проживання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та членів їх сімей у період з 2009 року по 2018 рік командиром військової частини НОМЕР_1 були надані будівлі і споруди військового містечка № НОМЕР_2 , колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд зауважує, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15, провадження № 11-778апп18).

Предметом даної справи є позов ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Міністерство оборони України, Київське квартирно-експлуатаційне управління про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії внаслідок порушення права споживача.

Правомірність/неправомірність надання дозволу на переобладнання нежитлових приміщень під житло та порядку надання дозволу на тимчасове проживання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та членів їх сімей у період з 2009 по 2018 роки командиром військової частини НОМЕР_1 не є предметом позову у даній справі, тому і не розглядались в суді першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції не може в межах справи про оплату житлово-комунальних послуг надавати оцінку законності прийняття вказаних рішень командиром військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано судового рішення, яке б набрало законної сили та яким був би встановлений факт неправомірності надання дозволу на переобладнання нежитлових приміщень під житло та порядку надання дозволу на тимчасове проживання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та членів їх сімей у період з 2009 по 2018 роки командиром військової частини НОМЕР_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач проживає у нежитловому приміщенні на яке відсутні документи, що підтверджують його технічний стан, тому на позивача не розповсюджується дія положення абз. 5 пункт 5 розділу ІV Інструкції № 380, що є підставою для нарахування комунальних послуг за тарифами для юридичних осіб, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно з абз. 1 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції Закону № 1510-VI від 11 червня 2009 року) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 12 Порядку №1081 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2014 року № 162) службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби. Аналогічна норма міститься у розділі ІV Інструкції № 380.

Згідно з абз. 2 пункту 5 розділу ІV Інструкції № 380 на спеціально пристосовані казарми КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району оформлює документи, що підтверджують їх технічний стан, у яких зазначається кількість місць для проживання. Житлово-побутові умови в таких казармах мають відповідати вимогам, які висуваються до гуртожитків, призначених для проживання одиноких громадян.

З аналізу вищевказаних нормативних актів вбачається, що обов`язком командира в/ч є забезпечення військовослужбовців жилими приміщенням у порядку, визначеному Інструкцією № 380. При цьому Інструкцією № 380 саме на КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району покладено обов`язок щодо оформлення документів, що підтверджують технічний стан казарми, починаючи з серпня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що будівля № 18 військового містечка № НОМЕР_2 не переобладнана встановленим порядком та не має відповідного статусу в розумінні п. 6.2. Інструкції №737, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 7.11 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 448 від 03.07.2013, порядок оплати житлово-комунальних послуг та квартирної плати в спеціально пристосованих казармах визначається відповідно до вимог Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МО України від 30 листопада 2011 року № 737, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337 (із змінами), яка втратила чинності 16.10.2018 року.

Чинною Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року передбачено, що у разі розміщення одружених військовослужбовців, осіб офіцерського складу та членів їх сімей або проживання осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, та членів їх сімей (за їх згодою), які залишилися перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання, оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення (п.5 розділу ІV Інструкції №380).

Командир військової частини видає наказ та укладає з військовослужбовцем договір про надання комунальних послуг, при цьому вартість комунальних послуг та енергоносіїв відшкодовується військовій частині військовослужбовцем за тарифами для населення, крім неодружених військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу військової служби за контрактом, які проживають безоплатно.

У разі відсутності у військовій частині військовослужбовців відповідних категорій, які розміщуються у спеціально пристосованих казармах (переобладнаних будівлях) відповідно до вимог цієї Інструкції, в них можуть тимчасово розміщуватися інші військовослужбовці за їх згодою (п.п. 19-20 Розділу IV Інструкції №380).

Отже, зазначеними нормами матеріального права регламентовано, що військовослужбовці, які проживають в спеціально пристосованих казармах (переобладнаних будівлях), відшкодовують вартість отриманих ними комунальних послуг і спожитих електроносіїв за тарифами для населення, що є соціальною гарантією для військовослужбовців вказаної категорії, яка не може бути звужена.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені представником відповідача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 та представником третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління Савченком Валерієм Володимировичем в апеляційних скаргах, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційних скарг представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та представника третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_2 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скаргі представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та представника третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_2 залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та представника третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: