Справа № 461/9938/23 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/987/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Марко О.Р.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Пилипець Романа Юрійовича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року в складі судді Зубачик Н.Б. в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,-

встановив:

У листопаді 2023 року представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Прокопчук А.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, просила стягнути з відповідача на її користь завдану шкоду в розмірі 40 827,43 грн. та судові витрати.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 29.06.2023, о 19 год. 35 хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Торгова, 11 у м. Львові, був неуважним, вчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався в безпечності маневру перед початком руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Citroen С3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 18 липня 2023 року у справі №461/5589/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Позивачка провела відновлювальний ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Citroen СЗ», реєстраційний номер. НОМЕР_2 , понесла витрати у розмірі 162 433 грн.

ПрАТ «Страхова Група «ТАС» здійснила виплату страхового відшкодування в межах страхового ліміту за полісом, а саме у розмірі 122 955,57 грн., відтак, сума, яка підлягає до сплати відповідачем за завдану майнову шкоду становить 40 827,43 грн. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 40827 (сорок тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Пилипець Р.Ю., вважає суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що про справу та оскаржуване рішення дізнався лише у березні 2024 року на стадії виконавчого провадження, тому був позбавлений можливості навести заперечення щодо позову та надати свої докази у суді першої інстанції.

Покликається на поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 405931, слідуючи якому страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 160000,00 грн. та лист ПрАТ «СГ «ТАС» від 21.03.2024 № 490 у якому вказано, що матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Citroen СЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно зі звітом визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 53494 від 07.10.2023 становить 121605,57 грн., витрати на оплату послуг евакуатора становлять 1350,00 грн.

Звертаючись до судової практики зазначає, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

При цьому, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи полягає у тому, що суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у межах різниці між сумою фактично виплаченого страхового відшкодування та сумою, яка, на думку позивача, є повною вартістю відновлювального ремонту.

Поряд з цим, у матеріалах спарви відсутні докази того, що розмір завданої ОСОБА_4 шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика ОСОБА_3 ПрАТ «СГ «ТАС».

Стверджує, що суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 1194 ЦК України, яка регулює відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Покликаючись на норми закону та ліміт відповідальності страховика, зазначає, що у разі, якщо позивачка вважає, що відшкодування було здійснено не в повному обсязі, мала можливість звернутися із позовом ПрАТ «СГ «ТАС», як страховика ОСОБА_3 .

Вважає, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем,

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позову, судові витрати покласти на відповідача.

11.04.2024 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивачки ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, у якому заперечуючи доводи відповідача та покликаючись на судову практику, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відновлювальний ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Citroen СЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 162 433,00 грн., що підтверджується актами виконаних робіт та оплаченими рахунками, АТ «Страхова Група «ТАС» 03.11.2023 здійснило виплату страхового відшкодування в межах страхового ліміту за полісом АТ 4059316, в розмірі 122 955,57 грн., відтак, вартість відновлювального ремонту в розмірі 40827,43 грн. станом на день звернення до суду залишилася не виплаченою, тому вказану суму шкоди суд стягнув з відповідача на користь позивача.

Також суд вважав доведеною вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено такі юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

29.06.2023 о 19 год. 35 хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Toyota Avensis», реєстраційний номер. НОМЕР_1 , на вул. Торгова, 11 у м. Львові, був неуважним, вчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався в безпечності маневру перед початком руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Citroen С3», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.

Водії здійснювали керування транспортними засобами на відповідній правовій підставі, як це вимагають ПДР (п.п. 2.1, 2.2).

Постановою Галицького районного суду міста Львова від від 18 липня 2023 року у справі №461/5589/23 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортних пригод, які мали місце 29.06.2023, а також вина у ОСОБА_3 у такій, визначені судовим рішення, яке набрало законної сили, відтак у силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у ході розгляду даної цивільної справи.

Враховуючи наведене, відповідач ОСОБА_3 , як винна особа у спірному ДТП, мав би цікавитися правовідносинами та обставиними пов`язаними із відшкодуванням шкоди потерпілій особі, тому лише доводи з його сторони щодо незгоди із висновком суду про покладення відповідного обов`язку на нього, відповідних висновків суду не спростовують.

В свою чергу, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 застрахована АТ «Страхова Група «ТАС», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності АТ 4059316 (а.с.14).

Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 160000,00 грн, згідно із полісом франшиза дорівнює нулю.

Згідно із звітом № 53494 від 07.10.2023 проведеного СОД ОСОБА_5 , матеріальний збиток власнику автомобіля «Citroen С3», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 121605,57 грн.

Автомобіль марки «Citroen С3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Страхова Група «ТАС» 03.11.2023 здійснило виплату страхового відшкодування в межах страхового ліміту за полісом АТ 4059316, в розмірі 122 955,57 грн., як сума збитку згідно звіту та витрат на послуги евакуатора у сумі 1350,00 грн, що підтверджується листом страховика (а.с.14 зворот).

В свою чергу, позивачка зазначає, що відновлювальний ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Citroen СЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 162 433 грн., на підтвердження чого надала акти виконаних робіт та оплачені рахунки (а.с. 7-13).

Звертаючись із позовними вимогами, позивачка ОСОБА_4 свої вимоги зводить до того, що з врахуванням вартості відновлювального ремонту, матеріальна шкода в розмірі 40827,43 грн. станом на день звернення до суду залишилася не виплаченою, тому просить стягнути таку з відповідача, як винної особи у ДТП.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Колегія суддів виходить з того, що спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування шкоди, які регулюються нормами глави 82 Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004.

Відповідно до ст. 386 ЦК України захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ч. 1 ст. 22 ЦК України).

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

В свою чергу, регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 23.09.2020, справа № 199/1100/19.

Таким чином, колегія суддів розділяє та жодним чином не запреречує доводи апеляційної скарги про те, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

В свою чергу, згідно із ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як зазначалося вище, виплату страхового відшкодування від страховика АТ «Страхова Група «ТАС» позивачка отримала 03.11.2023,при цьому, таку здійснено у межах ліміту відповідальності (160000,00 грн), а саме в розмірі 122 955,57 грн.

Таким чином, страховик ПрАТ «Страхова Група «ТАС» свої зобов`язання (договірні та визначені законом) виконав у повному обсязі.

Поряд з цим, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі, завданої йому майнової шкоди, при цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

З врахуванням наведеного та принципу диспозитивності, виключною правовою проблемою у даних правовідносинах є перевірка законності покладення на відповідача, як винну особу, матеріально-правового обов`язку.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром коди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

З дослідженого в судовому засіданні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеному суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 29.06.2023, встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Citroen СЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 0,38, а розмір матеріального збитку внаслідок аварійного пошкодження автомобіля, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, складає 136658,85 грн., а без врахування ПДВ на запасні частини 121605,57 грн., яка власне і виплачена страховою компанією.

Як вже зазначалося, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

З врахуванням реального розміру відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Citroen СЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що становить 162 433 грн. та підтверджується актами виконаних робіт, а також оплаченими рахунками, при цьому враховуючи виплату страхового відшкодування в розмірі 121605,57 грн., вартість відновлювального ремонту в розмірі 40827,43 грн. залишилася не виплаченою, відтаксаме таку суму суд першої інстанції стягнув з відповідача, як винної особи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Поряд з цим, не погоджуючись із відповідними обставинами у спірних правовідносинах, відповідач не надав апеляційному суду належних, допустимих доказів (іншого висновку експерта тощо) у спростування доказів позивача, а саме - визначення вартості матеріального збитку, як і не заявляв клопотань, у тому числі про призначення будь-якої експертизи.

Доводи апеляційної скарги у цій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи невідповідність висновків суду обставинам справи.

Покликання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою скаргу такою позицією, не заслуговує на увагу з огляду на таке.

Спрощене позовне провадження призначене, зокрема для розгляду малозначних справ (пункт 1 частини четвертої статті 19 та пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України).

Для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження врегульовано статтею 279 ЦПК України.

Згідно із положеннями частини першої цієї статті Кодексу розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій, зокрема зазначаються: за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа; дата, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті, якщо справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (пункти 4 та 6 частини другої статті 187 ЦПК України).

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2023 відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 22).

Відповідно до положень частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, неповідомлення відповідача ОСОБА_3 не свідчить про допущені судом процесуальні порушення, при цьому, у матеріалах справи наявні відправлені судом конверти відповідачу з копіями позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі, які поверталися на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній».

Будь яких аргументів щодо незгоди із розміром стягнутих судових витрат, апеляційна скарга не містить.

Інші доводи апеляційної скарги, які є суб`єктивним міркуванням та оцінкою апелянта норм матеріального та процесуального права України, висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Пилипець Романа Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 жовтня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк