ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1592/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4776/24 Категорія: 304090000 Стеценко О.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіКарпенко О.В., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.07.2024 (повний текст складено 02.08.2024, суддя в суді першої інстанції Стеценко О.С.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у квітні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал»звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №830311194 від 27.08.2021 у сумі 33 928,01 грн., мотивуючи про те, що позивач у справі набув права вимоги до позичальника за укладеними з первісними кредиторами договорами факторингу на суму, заявлену до стягнення у даній справі.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.07.2024 позов у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 7959,60 грн., судовий збір у сумі 568,32 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 703,80 грн., а в задоволенні решти вимог відмовлено.

Суд зазначив, що позивач відповідно до приписів ст. 1048 ЦК України має право нараховувати відсотки по кредиту у межах погодженого сторонами строку кредитування, після чого відсутні правові підстави для їх нарахування. З огляду на викладене, нарахування позивачем після 11.09.2021 (строк кредитування по договору) відсотків є незаконним.

Позивач подав на вказане рішення суду 02.09.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відхилення позовних вимог про стягнення відсотків по кредиту та новим рішенням задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вказано на те, що заборгованість по кредиту позивачем нарахована з суворим дотриманням умов кредитного договору, чого суд у справі не врахував.

Так суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до п.1.8. договору сторони погодили, що встановлений в п.1.7. договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.

Позивачем до матеріалів справи додано копію розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка допомога» з якого вбачається, що 10.09.2021 (останній день Дисконтного періоду) Боржником здійснено оплату в сумі 2 217,60 грн. Дана сума є оплатою всіх нарахованих процентів під час Дисконтного періоду з 27.08.2021 по 10.09.2021.

Згідно із п.4.3. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.1.13 Кредитного договору Проценти в розмірі визначеному пунктами 1.9 або 1.12.2 Договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня фактичного повернення всієї суми Кредиту Позичальником.

Крім вище зазначеного сторони погодили, що закінчення строку дії Договору не звільняє їх від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії Договору (п.3.6 Кредитного договору).

Суд безпідставно зменшив розмір витрат позивача на правничу допомогу.

Відзиву на вказану скаргу не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі меншій тридцяти розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 27.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №830311194, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що кредитодацець надає перший транш за договором у сумі 7 000,00 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 10.09.2021.

Відповідно до п. 1.7 Договору кредитна лінія надається строком на 14 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 10.09.2021. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитного договору автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.

З листа АТ «Комерційний банк «Глобус» Вих № 1-1240 від 04.04.2024 вбачається, що 27.08.2021 о 14:26:13 на рахунок № НОМЕР_1 було зараховано 7 000,00 грн., та 27.08.2021 о 20:34:20 на рахунок № НОМЕР_1 було зараховано 1 000,00 грн.

Згідно заявки на отримання грошових коштів в кредит від 27.08.2021 номер картки НОМЕР_1 був указаний відповідачем як рахунок для отримання кредитних коштів.

Оскільки відповідач отримав кредитні кошти відповідно до вимог п. 1.3 договору, то строк дії кредитної лінії становить 14 днів до 10.09.2021.

Відповідно до п. 1.8 договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.7 договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, доказів такого продовження строку надання кредитної лінії позичальником до позовної заяви не додано, а отже строк дії кредитної лінії становить 14 днів до 10.09.2021.

При цьому не можна погодитися з аргументами скаржника про те, що п.1.8. договору передбачає продовження строку кредитування лише з урахуванням оплати позичальником коштів по договору протягом дисконтного та пільгового періоду, адже у вказаному пункті договору передбачена обов`язкова активація позичальником функції продовження строку дисконтного періоду, доказів чого наявності такої активації, суду надано не було.

Аргументи скаржника про те, що сторони договору погодили, що закінчення строку дії Договору не звільняє їх від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії Договору (п.3.6 Кредитного договору), а також про нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту (п.1.13 Кредитного договору) не свідчить про помилковість відповідних висновків суду у справі, адже вказані положення не дають підстав для визначення строку кредитування у порядку іншому, ніж передбачили сторони у п.1.7 договору.

Далі, пунктом 1.9 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом.

Згідно п. 1.9.1 договору проценти нараховуються виключно на період строку, визначеного п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування.

Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно витягу з реєстру прав вимоги №160 від 16.11.2021 ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 830311194 від 27.08.2021.

Відповідно до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 830311194 від 27.08.2021.

Відповідно до договору факторингу №06/03/24 від 06.03.2024, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024 ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 830311194 від 27.08.2021.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 16.11.2021 за кредитним договором №830311194 від 27.08.2021 не погашена, залишок заборгованості складає 7 999,60 грн. за тілом кредиту, 15 789,73 грн. заборгованість за відсотками.

Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів за кредитним договором не виконав у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення боргу.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за кредитним договором та не повернув їх у визначені строки, сплативши погоджені сторонами договору відсотки по кредиту та комісію, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеними договорами факторингу.

Отже відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення.

При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі ні перед попередніми кредиторами відповідачем суду не надано.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, за правовим висновком ВС у постанові від 14.02.2018 у справі №564/2199/15-ц, який є актуальним і на даний час, проценти по кредиту після закінчення строку на який він надавався, у визначеному в кредитному договорі розмірі нараховуватися не можуть.

Відтак суд першої інстанції у даній справі вірно вказав про неможливість стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам по кредиту поза межами строку кредитування, тобто якщо такі відсотки були нараховані після 11.09.2021.

При цьому апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про те, що згідно із п.4.3. кредитного договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, адже за обставин справи позивачем не заявлялися позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, нарахованої саме на підставі ст. 625 ЦК України.

Натомість скаржник у апеляційній скарзі наполягає на стягнені саме заборгованості по відсоткам по кредиту.

Апеляційний суд відхиляє заперечення скаржника і про те, що суд безпідставно зменшив розмір витрат позивача на правничу допомогу, адже дана справа за ціною позову відноситься до категорії малозначних, а обсяг та складність наданих адвокатом позивача послуг підтверджує висновки суду стосовно того, що належним розміром витрат на правничу допомогу є сума 3000,00 грн., виходячи з якої, суд першої інстанції пропорційно до задоволеної частки позову приймав рішення про розподіл судових витрат.

Інші доводи позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.07.2024 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України витрати скаржника по сплаті судового збору та за правничу допомогу за апеляційний перегляд справи відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.07.2024 у даній цивільній справі залишити без змін.

Витрати скаржника по сплаті судового збору та на правничу допомогу за апеляційний перегляд справи відшкодуванню не підлягають.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 09.10.2024.

Суддя-доповідач

Судді