ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4265/24 Справа № 199/9891/22 Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою заступника керівника Донецької обласної прокуратури

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2024 року

у справі за позовом першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро Донбас» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області звернувся до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», на предмет витребування від ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, як власника, в силу ч.2 ст. 83 Земельного кодексу України, земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,0 га, кадастровий номер :03:000:1164, що розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на вказану земельну ділянку, припинивши право оренди.

В обґрунтування позову посилався на те, що 10 грудня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Сидоренком О.О. зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1164, площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів (номер запису про державну реєстрацію права власності 34643914).

Підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку став, як зазначено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 4816-СГ від 01 жовтня 2019 року «Про надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», яким ОСОБА_2 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,000 га, у тому числі ріллі площею 2,000 га (кадастровий номер :03:000:1164) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів, та копія якого міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до наданої ГУ Держгеокадастру у Донецькій області копії наказу з аналогічними реквізитами, тобто, номером та датою наказом № 4816-СГ від 02 жовтня 2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано безоплатно у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів.

Тобто, зміст наказу № 4816-СГ від 01 жовтня 2019 року, фактично прийнятого ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, не відповідає змісту наказу з тими ж реквізитами, що міститься у реєстраційній справі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1164.

Згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 10-5-0.3-2300/2-22 від 23 грудня 2022 року ОСОБА_2 зверталася до Управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність. Проте, наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 3409-СГ від 19 липня 2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області.

В подальшому, ОСОБА_2 звернулась до управління із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :03:000:1164 площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району. Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області 5380-СГ від 21 жовтня 2019 року «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки», ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області, розмір земельної ділянки 2,0 га, кадастровий номер :03:000:1164 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність.

У подальшому, ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не приймалося ніяких наказів відносно ОСОБА_2 про затвердження проектної документації із надання у власність земельної ділянки, а наказ № 4816-СГ від 01 жовтня 2019 року було прийнято відносно іншої особи. Державою ніколи не ухвалювалося рішення про відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1164, вона вибула з державної власності поза волею власника.

26 грудня 2019 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки з ОСОБА_1 (номер запису про державну реєстрацію права власності 34879506), якою спірна земельна ділянка була передана в оренду відповідачеві ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» строком на 10 років на підставі договору оренди землі № 620 від 27 грудня 2019 року, укладеному між ОСОБА_1 та ДП «Ілліч-Агро» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (номер запису про інше речове право 34693979).

Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:1164 вибула з власності держави поза її волею, вона може бути витребувана від добросовісного набувача. За наявності орендних відносин між відповідачами скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1164 без судового рішення про припинення права оренди земельної ділянки неможливе.

Зазначав, що наявні підстави для подання позовної заяви у даній справі в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, яка мала б здійснити захист прав на земельні ділянки, а нездійснення захисту компетентним органом полягає у тому, що Нікольська селищна рада Маріупольського району Донецької області не вжила будь-яких заходів для витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння (а.с.1-7 Том І).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року у задоволенні позову першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію відмовлено. (а.с.238-242 Том І).

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» 5000 грн (а.с.11,12 Том ІІ).

Не погодившись з рішенням суду від 10 січня 2024 року та додатковим рішення суду від 25 січня 2024 року, заступник керівника Донецької обласної прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нові рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та відмовити у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у системі "ДОК ПРОФ" є тільки один Наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №4816-СГ від 01 жовтня 2019 року, а саме наказ "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів.

Крім того, факт ненадання земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :03:000:1164, яка наступного дня за днем, нібито, набуття останньою права власності на спірну земельну ділянку, продала її ОСОБА_1 , підтверджується відсутністю у неї наказу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з чим наступний наказ про надання земельної ділянки у власність не міг існувати.

Також посилався на те, що в період з 31 жовтня 2019 року по 08 листопада 2019 року Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру проведено перевірку деяких питань діяльності ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, за наслідками якого, за відсутності паперових оригіналів наказів та при наявності електронних документів з СЕД ДОК ПРОФ, встановлено, що наказ №4816-СГ від 01 жовтня 2019 року стосувався саме надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_3 щодо земельної ділянки на території Республіканської сільської ради Нікольського району Донецької області.

Вважає, що зазначеним вище встановлюється достовірність наказу відносно ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , на що суд не звернув увагу.

Окрім цього, суд першої інстанції засновував рішення на припущеннях, зокрема, не обґрунтовано, яким чином різні за змістом та правовою природою копії наказу про надання земельної ділянки у власність як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 можуть бути доказом існування обох наказів, коли наказ щодо ОСОБА_2 є підробленим, виходячи з того, що у наказі від 01 жовтня 2019 року №4816-СГ відносно ОСОБА_2 зазначено про наказ щодо затвердження проекту землеустрою ОСОБА_2 за №4829-СГ від 01 жовтня 2019 року, який також не приймався.

Відсутність вироку суду про підробку документів за ст. 358 КК України, без якого, на думку суду, не можливо визначити справжність документу, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, адже такий доказ є один з можливих доказів, і він не є виключним.

Окрім цього, скаржник зазначає, що позбавлений можливості витребувати документи у Відділі, що знаходиться у Нікольському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області,оскільки з 05 березня 2022 року с. Нікольське є тимчасово окупованим російською федерацією.

Разом з цим, всупереч положенням ст. 55 ЦПК України, судом не залучено третьою особою ОСОБА_2 , яка, нібито, отримала спірну земельну ділянку у власність.

21 квітня 2024 року ДП Ілліч-Агро Донбас ПАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість судових рішень, просило залишити їх без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувало, що прокурор, не підтвердивши факт підробки наказу від 01 жовтня 2019 року за №4816-СГ, передчасно подав позов, спираючись на вже існуючу в прокуратурі Донецької області судову практику, намагаючись довести свою позицію, не зібравши достатні та належні докази та не дослідивши усіх обставин справи, у тому числі щодо дій, які вчиняв державний орган. Зазначали, що реєстрація права власності на підставі засвідченої копії наказу №4816-СГ від 01 жовтня 2019 року не суперечила чинному законодавству, і тим більше не є доказом підробки. Звертало увагу, що ОСОБА_2 отримала право власності на земельну ділянку на підставі документів, які видав уповноважений на те державний орган, та не мала підстав для сумнівів у законності отримання земельної ділянки, тим більше, при укладанні договору купівлі-продажу з ОСОБА_1 . Вказувало, що право власності як і право користування є непорушним.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішень суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулася із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №3409-СГ від 19 липня 2019 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтовний розмір 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №4816-СГ від 01 жовтня 2019 року затверджено документацію із землеустрою та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1164, площею 2,0000 га сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів.

Водночас, наказом ГУ Держгеокадастру у Донецькій області №4816-СГ від 01 жовтня 2019 року було відмовлено у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1164, площею 2,0000 га сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області.

10 грудня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором юридичного департаменту Маріупольської міської ради Сидоренком О.О. зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1164 площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області за межами населених пунктів (номер запису про державну реєстрацію права власності 34643914).

26 грудня 2019 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки з ОСОБА_1 (номер запису про державну реєстрацію права власності 34879506).

27 грудня 2019 року між ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі №620, за умовами якого ОСОБА_1 передала ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» в платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1164 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, строком на 10 років.

ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» 13 квітня 2022 року звернулося із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ГУ Національно поліції України та СБУ у зв`язку з тим, що в результаті бойових дій втратило доступ до офісу, в якому знаходилися всі установчі документи підприємства, печатка, штампи, всі дозволи, ліцензії та інша розпорядча документація, відомості про що були внесені до ЄРДР за №0001220.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із презумпції правомірності набуття права власності, окрім цього, позивачем не надано доказів, які б підтверджували підробку документів, на підставі яких ОСОБА_2 було надано земельну ділянку у власність та здійснено державну реєстрацію на спірну земельну ділянку, яка і була за договором купівлі-продажу передана ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 ..

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, права власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Частиною 4 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст. 116 ЗК України).

Зі змісту ст.116 ЗК України вбачається, що наявність рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність визначається в якості обов`язкової передумови для подальшого отримання прав власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлена судом.

Правовою підставою для державної реєстрації 10 грудня 2019 року державним реєстратором юридичного департаменту Маріупольської міської ради Сидоренко О.О. права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1164 площею 2,0000 га за ОСОБА_2 був наказ ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 01 жовтня 2019 року № 4816-СГ.

Звертаючись з позовом до суду, прокурор наголошував на тому, що державними органами не приймалося рішення щодо передачі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1164 у власність ОСОБА_2 , а наказ під № 4816-СГ від 01 жовтня 2019 року було прийнято відносно іншої особи.

В матеріалах справи містяться дві копії наказів ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 01 жовтня 2019 року, зареєстровані під одним номером № 4816-СГ від 01 жовтня 2020 року та мають різний зміст.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що наявність двох наказів під одним номером і з різними текстами, не доводить недійсність якогось із цих документів, враховуючи, що копія реєстраційної справи до матеріалів справ долучена позивачем не була, клопотання про витребування доказів позивачем не заявлялось.

Колегія суддів наголошує, що з наданих копій зазначеного наказу вбачається, що обидва вони видані ГУ Держгеокадастру у Донецькій області в м.Маріуполі за підписом в.о.начальника ОСОБА_4 та внесені до електронної системи, що підтверджується штрих кодами на зазначених документах. Номер документа та його дата прийняття на печатному тексті в обох текстах дописані ручкою.

На час видання наказу про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки (01 жовтня 2019 року) уповноваженим органом розпоряджатись нею виступало ГУ Держгеокадастру у Донецькій області (ч. 4 ст. 122 ЗК України у редакції на час спірних відносин), а з 28 січня 2021 року, за наказом №26-ОТГ від 28 січня 2021 року, розпорядження спірною земельною ділянкою здійснюється Нікольською селищною радою Нікольського району Донецької області.

Таким чином судом вірно встановлено, що від імені уповноваженого державного органу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області видано два накази під одним номером, але з різними текстами. Доказів того, що один із них є підробним чи визнаний недійсним не надано апелянтом як в суді першої інстанції, так і при розгляді його апеляційної скарги.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, викладені в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та постанови Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 373/1810/16-ц (провадження № 61-13700св19), де вказано, що необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку за певних обставин має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передання у власність земельної ділянки.

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 139/997/21 (провадження № 61-12898св22), наведеній в апеляційній скарзі, зазначено, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого - прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства. Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Отже, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).

Згідно з вимогами ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У цій справі відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції не врахував наведені заявником висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, адже не встановлено обставин, що ГУ Держгеокадастру в Донецькій області не розглядало питання про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області від 01 жовтня 2019 року № 4816-СГ.Тому такі доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не може прийняти.

Також колегія суддів наголошує, що нормами Земельного кодексу встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує це право, та його державної реєстрації.

Присвоєння кадастрового номера це обов`язкова складова процесу приватизації, оформлення прав власності, врегулювання договірних відносин, що здійснюється шляхом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності за заявою особи, яка оформлює технічну документацію на відповідну земельну ділянку.

В наказі №4816-СГ від 01 жовтня 2019 року (а.с.11) про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,0000 га зазначено кадастровий номер. Тобто земельна ділянка була сформована і була об`єктом цивільних прав, зареєстрована в Державному реєстрі на праві власності за ОСОБА_2 , і ніщо не вказує на те, що зазначена земельна ділянка виділялася ще комусь того ж дня. Таким чином лист ГУ Держгеокадастру у Донецькій області про те, що ним не приймалося рішення щодо надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , не свідчить про те, що саме зазначений наказ є підробним чи недійсним.

Колегія суддів наголошує ще і на тому, що позивач має можливість відтворити самостійно в рамках порушених кримінальних справ відносно посадових осіб ГУ Держгеокадастру в Донецькій області витребування необхідних документів та надати такі докази суду у цивільній справі, на чому і ґрунтувався правомірно суд першої інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття, що відповідає положенням ст. 328 ЗК України та узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Посилання скаржника на те, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:1164 за ОСОБА_2 , була вчинена на підставі підробленого (неіснуючого) наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, тобто, що ця ділянка вибула з володіння власника не з його волі, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Процедура державної реєстрації земельної ділянки визначена Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок № 1051).

Відповідно до пункту 107 Порядку № 1051 (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється, зокрема, за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (п.109 Порядку № 1051).

Пункт 110 Порядку № 1051 передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ.

Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

До поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї (п. 112 Порядку № 1051).

Пунктом 113 Порядку № 1051 встановлено, що Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

Суд першої інстанції встановив, що паперові реєстраційні справи залишилися на тимчасово окупованій території, а саме в м. Маріуполі Донецької області, доступ до архіву Державного земельного кадастру в Донецькій області відсутній, однак система ДОК ПРОФ є електронною системою, якою користується ГУ Держгеокадастру та реєстраційної справи в електронному варіанті суду позивачем не надавалось, як і не надано такого доказу при розгляді апеляційної скарги.

Накази ГУ Держгеокадастру в Донецькій області в електронному вигляді зберігаються в системі електронного документообігу «ДОК ПРОФ», дозвіл на доступ до яких позивач може отримати самостійно в порядку положень КПК України в рамках кримінальних проваджень, порушених щодо посадових осіб відповідача.

Однак матеріали справи не містять роздрукованого із системи електронного документообігу «ДОК ПРОФ» наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області від 01 жовтня 2020 року № 4816-СГ зі змістом, який спростовує затвердження проєкту землеустрою щодо відведення та надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:1164, площею 2,0 га, сільськогосподарського призначення без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Темрюцької сільської ради Нікольського району Донецької області та підтверджує підроблення такого документа.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність та безпідставність вибуття з державної власності в особі територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0 га з кадастровим номером :03:000:1164, право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_2 , яка, в свою чергу, продала земельну ділянку ОСОБА_1 , яка і є власницею станом на сьогодні.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги і про те, що суд першої інстанції встановив суттєві обставини на підставі недопустимих доказів, а саме припущеннях, адже, заявляючи позовні вимоги та обґрунтовуючи їх підробкою наказу ГУ Держгеокадастру в Донецькій області від 01 жовтня 2019 року за №4816-СГ, саме позивач засновувався на таких припущеннях, які не підтверджені належними доказами, як то вироком у кримінальній справі, де встановлено таке підроблення цього документу, тощо.

Разом з цим, колегія суддів не може прийняти до уваги і доводи апелянта про незалучення ОСОБА_2 третьою особою у справі, оскільки право власності від ОСОБА_2 перейшло до ОСОБА_1 , до якої і пред`являється цей позов позивачем та від якої і просить позивач витребувати спірну земельну ділянку та про права та інтереси ОСОБА_2 , які можуть зачіпатись цим позовом, ніхто з учасників справи в суді першої інстанції не заявляв.

Крім цього, належить зазначити, що, відповідно до ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. У відповідності до ч.1 ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло осіб, які приймають участь у справі. Визначення сторін, предмета та підстав спору є правом позивача.

З цих підстав, колегія суддів доходить висновку, що скаржником, який є позивачем у даній справі, не було визначено в його позові третьою особою ОСОБА_2 , як і не було заявлено клопотання жодним із учасників справи про її залучення третьою особою, а суд першої інстанції позбавлений можливості самостійно без згоди на це учасників справи, зокрема, позивача, який ініціює даний позов, залучати інших осіб до участі у справі.

Колегія суддів також зазначає, що інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами незаконність та безпідставність вибуття з державної власності в особі територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 га з кадастровим номером :03:000:1164, право власності на яку на підставі спірного наказу було зареєстровано за ОСОБА_2 , як і не доведено неправомірність набуття такого права власності ОСОБА_1 , яка за договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_2 спірну земельну ділянку.

Тотожні висновки з аналогічного спору зробив Верховний Суд у своїй постанові від 06 серпня 2024 року у справі №205/2120/23, які колегією суддів застосовані, в силу вимог ст. 263 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п.23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Також постановлено з додержанням вимог закону додаткове рішення суду першої інстанції від 24 січня 2024 року.

Так, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Зі змісту ч.ч. 1, 2, 3 ст.141 ЦПК України вбачається, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно матеріалів справи, 15 січня 2024 року ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулося до суду з заявою, в якій просило в стягнути з Донецької обласної прокуратури витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. (т.І а.с.244-247).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, відповідач надав суду копію Договору про надання правової допомоги №23Д095317 від 14 лютого 2023 року, копію Додаткової угоди №1 від 14 лютого 2023 року до Договору про надання правової допомоги №23Д095317 від 14 лютого 2023 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг від 10 січня 2024 року, платіжну інструкцію №53 від 11 січня 2024 року.

Суд першої інстанції також вірно з`ясував, що, виходячи з переліку послуг, викладених у акті прийому-передачі наданих послуг від 10 січня 2024 року, адвокатом надані послуги - представництво інтересів в суді першої інстанції (вивчення матеріалів справи, правовий аналіз ситуації, підготовка відзиву на позовну заяву, складання та направлення адвокатських запитів, підготовка письмових пояснень, представництво відповідача в судових засіданнях) у справі № 199/9891/22, вартість 5000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.

Виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення даної заяви відповідача та стягнення з позивача на його користь правової допомоги у розмірі 5000 грн.

Отже, розглядаючи спір по суті пред`явленого позову, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, так і додаткове рішення щодо вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року та додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2024 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна