Справа № 308/4969/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання - Ткаченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, акціонерне товариство «Укрсиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Парамонов Олександр Вікторович про визнання права власності в порядку спадкування за законом

в с та н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

1.до Ужгородського міськрайонного суду надійшла позовна заява адвоката Мельника Ярослава Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач), до ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 (далі - відповідач), у якій позивач просить суд:

1.1.визнати за позивачем право власності на квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2.Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на вищезгадану квартиру після смерті ОСОБА_4 , з якою позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах.

2.1.Так, представник позивача зазначає про те, що з 15.08.2007 не міг фактично проживати за адресою своєї реєстрації у зв`язку зі зміною власника будинку.

2.2.15.11.2008 позивач здійснив таїнство вінчання із ОСОБА_4 , що підтверджується дублікатом свідоцтва вінчання. До 22.01.2022 позивач проживав із ОСОБА_4 однією сім`єю, а після її смерті залишився єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

2.3.Між тим, наразі доступу до квартири АДРЕСА_3 позивач не має, оскільки відповідач та його дружина за участю інших невстановлених осіб замінили дверні замки, чим обмежили фізичний доступ до квартири. У подальшому можливості зайти до згаданої квартири позивачу не надавалося.

3.09.09.2024 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

4.Письмові пояснення обґрунтовані таким:

4.1.долучені представником докази належним чином підтверджують факт проживання позивача та ОСОБА_4 з 2008 року до моменту смерті останньої, оскільки свідчать про наявність спільного бюджету, спільного харчування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги;

4.2.відповідач не подав ані відзиву, ані пояснень, як і не спростував презумпцію спільності права власності подружжя.

5.Відповідач правом на подання відзиву не скористався, що згідно з частиною 2 статті 191 ЦПК України не перешкоджає розгляду та вирішенню справи по суті за наявними матеріалами.

6.У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.

ІІ. Рух справи

7.Ухвалою від 18.03.2024 суддя залишив позовну заяву без руху та надав строк для усунення недоліків.

8.Ухвалою від 25.03.2024 суддя відмовив у задоволенні заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

9.Ухвалою від 25.03.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

10.Ухвалою від 17.04.2024 суд витребував додаткові докази.

11.Ухвалою від 19.06.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом

12.Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

13. ОСОБА_4 , 1981 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 24.01.2022.

14.До своєї смерті ОСОБА_4 була власницею нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №36956614 від 13.03.2024 та №363593415 від 29.01.2024.

14.1.З наведених інформаційних довідок вбачається, що підставою для набуття права власності значиться договір купівлі-продажу №1212 від 04.12.2006.

14.2.Дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 12.02.2007, дата внесення запису - 12.02.2007.

14.3.Договір купівлі-продажу №1212 від 04.12.2006 укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як продавцями та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як покупцем.

14.4.За цим договором продавці зобов`язалися передати у власність покупцю спірну квартиру, а покупець зобов`язалася прийняти вказане майно та сплатити за нього обумовлену в пункту 4 цього договору грошову суму.

14.5.Відповідно до пункту 4 цього договору продаж квартири вчиняється за ціною 221 695 грн. 00 коп., що еквівалентно 43 900 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання цього договору, який (курс) сторони погоджують для кінцевого розрахунку. Розрахунок між сторонами здійснюється з відстроченням платежу.

14.6.Підпунктом 4.1. договору передбачено, що покупець до підписання цього договору сплатила продавцям, а продавці одержали від покупця частину належної з неї суми грошей у розмірі 55 045 грн. 00 коп., що еквівалентно 10 900 доларів США. Сторони дійшли згоди в тому, що на підтвердження зобов`язання за цим договором та забезпечення точного та належного його виконання передбачений ним перший платіж у розмірі 55 045 грн. 00 коп., має статус завдатка.

14.7.Сума, що залишилася, тобто 166 650 грн. 00 коп., що еквівалентно 33 000 доларів США, відстрочується і сплачується покупцем продавцям готівкою протягом трьох банківських днів з дати підписання цього договору.

14.8.У пункті 20 цитованого договору сторони вказали положення про проведення державної реєстрації права власності та договору купівлі-продажу. Крім того, сторонами погоджено, що право власності на квартиру зберігається за продавцями до оплати за неї відповідно до умов цього договору. Покупець вправі здійснити державну реєстрацію права власності тільки за умови проведення повної оплати за квартиру, що підтверджується заявою продавців (відповідно до пункту 4.3. цього договору). Покупець має право передати квартиру в іпотеку до виникнення у нього права власності на неї.

14.9.Згідно з пунктом 21 договору купівлі-продажу №1212 від 04.12.2006 покупець довела до відома продавців, а продавці взяли до уваги, той факт, що покупець у шлюбі не перебуває, і грошові кошти, що витрачаються покупцем на придбання квартири за цим договором не є спільною сумісною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю квартири, у тому числі й відповідно до статей 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні.

14.10.04.12.2006 договір купівлі-продажу спірної квартири нотаріально посвідчено та проведено його державну реєстрацію, що підтверджується змістом цього договору, а також витягом з Державного реєстру правочинів №3256362 від 04.12.2006.

15.Того ж дня між акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 33 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 166 650 грн. 00 коп. за курсом НБУ на день укладення цього Договору.

15.1.Згідно з підпунктом 1.2.1. договору №0 від 04.12.2006 кредит надається 04.12.2006.

15.2.Підпунктом 1.2.2. договору встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 04.12.2027, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. Договору.

15.3.Підпунктом 1.4. передбачено, що кредит за цим договором є іпотечним.

16.Також 04.12.2016 між акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» як іпотекодержателем та ОСОБА_4 як іпотекодавцем укладено договір іпотеки №0, за яким предметом іпотеки була спірна квартира.

16.1.Як відображено в пункті 1 цього договору, право власності на предмет іпотеки виникне у іпотекодавця після укладення цього іпотечного договору на підставі договору купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Головко В.Є. 04.12.2006 за №1212, з моменту повного розрахунку за квартиру з продавцями - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

16.2.Відповідно до підпункту 6.13. договору іпотеки №0 від 04.12.2006 Іпотекодавець довела до відома Іпотекодержателя, а Іпотекодержатель взяв до уваги той факт, що предмет іпотеки не є спільною сумісною власністю, оскільки на час його набуття (як і на день підписання цього правочину) Іпотекодавець не одружена, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на предмет іпотеки (його частку), в тому числі і відповідно до статей 65, 74, 97 Сімейного кодексу України, немає.

17.15.11.2008 позивач здійснив вінчання з ОСОБА_4 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про вінчання б/н.

18.03.02.2022 приватним нотаріусом Парамоновим О.В. після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу №3/2022.

18.1.Згадана спадкова справа заведена на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини б/н від 03.02.2022, котрий являється рідним братом померлої ОСОБА_4 , що сторонами не оспорюється та не заперечується.

19.Виходячи з наявності підстав для визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. Позиція суду

20.Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

21.Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

22.Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

23.Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

24.За змістом статті 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

25.У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

26.Статтею 1262 ЦК України встановлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

27.Згідно зі статтею 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

28.У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

29.Відповідно до положень статті 1264 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

30.Наведене правове регулювання є свідченням того, що в основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

31.Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дає змогу стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими юридичними фактами, як відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

32.На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти, як зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги.

33.Вказане узгоджується із правовим висновком, відображеним у постанові Верховного Суду від 19.06.2024 по справі №343/2085/21.

34.За обставин цієї справи позивач звернувся з позовом про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування. В обґрунтування позову позивач покликається на те, що він проживав з ОСОБА_4 однією сім`єю до її смерті, а тому, на переконання позивача та його представника, позивач є спадкоємцем першої черги.

34.1.Інакше кажучи, передумовою для висновку позивача та його представника у цій справі про належність позивача до першої черги спадкоємців за законом є факт спільного проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, який (цей факт) відповідні учасники процесу намагаються довести перед судом.

34.2.Зі змісту поданих письмових пояснень вбачається, що представник позивача, стверджуючи про реальність сімейних відносин між позивачем та померлою ОСОБА_4 , посилається, зокрема, на свідоцтво про вінчання від 15.11.2008, довідку АТ «Укрсиббанк» від 01.10.2015, про виконання кредитних зобов`язань та вилучення запису з реєстру заборон/іпотеки, наявність спільних фотографій позивача та ОСОБА_4 , наявність у позивача значної кількості оригіналів особистих документів ОСОБА_4 , довідку організації, яка здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_4 , наявність копії лікарського свідоцтва про смерть №43 від 24.01.2022, лист про видачу тіла ОСОБА_4 за підписом прокурора Ужгородської окружної прокуратури, а також показання свідків.

34.3.Так, ОСОБА_7 , допитаний у якості свідка, пояснив, що знав ОСОБА_4 , оскільки вона проживала разом із позивачем у належній їй квартирі приблизно з 2008-2010 років.

34.4.Громадянка ОСОБА_8 , допитана в якості свідка, пояснила що знала ОСОБА_4 , яка в подальшому і познайомила її з позивачем. Свідок показала, що з позивачем та ОСОБА_4 вона познайомилася орієнтовно у 2016-2017 роках. За словами свідка, у померла ОСОБА_4 та позивач проживали разом у квартирі на АДРЕСА_4 , проте спільних дітей у них не було.

34.5.Громадянин ОСОБА_9 , допитаний у якості свідка, пояснив, що знав громадянку ОСОБА_4 та вказав, що позивач проживав з нею у квартирі на АДРЕСА_4 , проте спільних дітей у них не було. Як стверджував свідок, позивач та ОСОБА_4 проживали разом приблизно з 2008-2009 років та були на похороні дружини свідка.

35.Попри це, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» , відповідно до яких проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

36.За таких обставин суд констатує, що позивач та його представник помилково вважають, що встановлення факту проживання однією сім`єю із померлою як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу зумовить висновок про набуття позивачем права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги.

37.Суд з`ясував, що позивач не є спадкоємцем першої черги за законом, як і не являється спадкоємцем другої або ж третьої черги за законом, тоді як відповідач є спадкоємцем другої черги спадкування за законом.

38.Поряд із цим, суд повторно зауважує, що в силу приписів статті 1259 ЦК України черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину, або на підставі рішення суду.

39.Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

40.Між тим, вимог про зміну черговості спадкування позивач не заявляв та обставин, які охоплюються предметом доказування у відповідній категорії справ, не доводив.

41.Вирішуючи цей спір, суд виходить із того, що факт проживання позивача разом із ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в цій конкретній справі не породжує юридичних наслідків для позивача, а тому дослідження підстав позову, що стосуються спільного проживання ОСОБА_4 та позивача, ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, з метою підтвердження чи спростування відповідних обставин є недоцільним, оскільки вказане жодним чином не впливає на вирішення цієї справи по суті.

42.Суд вважає недоречним посилання представника позивача на приписи статті 74 Сімейного кодексу України, зважаючи на таке.

43.За змістом згаданої норми якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

44.Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.09.2023 по справі №582/18/21 зазначав таке: «Слід розмежовувати сферу дії статті 74 СК України і статті 1264 ЦК України, оскільки зазначені норми регулюють різні правовідносини (сімейні та спадкові). Якщо вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України».

45.Тобто предметом правового регулювання статті 74 СК України є сімейні відносини.

46.Натомість за обставин цієї справи позивач звернувся з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

47.Встановлення факту проживання однією сім`єю може надавати позивачу підстави для застосування положень статті 74 СК України, проте у цій справі позивач не заявляв вимог про визнання права власності на майно померлої як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу, та виключення такого майна зі спадкової маси.

48.Суд відхиляє посилання представника позивача на постанови Верховного Суду по справі №334/2000/21 та по справі №478/1133/23 від 28.08.2024 з огляду на те, що правовідносини у наведених справах та спірні правовідносини у цій справі не є подібними.

48.1.Для визначення подібності правовідносин суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 по справі №233/2021/19, згідно з яким на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

48.2.Так, у справі №334/2000/21, яка була предметом касаційного перегляду, позивачка зверталася до суду з позовом про, у якому просила встановити факт проживання її однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином, який помер, з лютого 2015 року по день його смерті; визнати автомобіль марки RENAULT SANDERO, легковий, колір синій, 2016 року випуску, та грошовий вклад у АТ КБ «ПриватБанк» за договором SAMDNWFD701 майном, набутим в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та визнати за нею право власності на частину вказаного майна.

48.3.У справі №478/1133/23 позивач звертався до суду із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ майна.

48.4.Тобто в обох справах, по яких Верховний Суд ухвалював постанови, на які вказує представник позивача, спірними були саме сімейні відносини. Натомість у даному випадку спір стосується визнання права власності в порядку спадкування.

48.5.Також суд критично посилання представника позивача на постанови Верховного Суду від 30.05.2023 по справі №443/1012/18 та від 12.06.2023 по справі №205/7739/21, оскільки представник позивача належним чином не обґрунтував їх релевантність для спору, що розглядається, а фрагментарне цитування тексту названих постанов стосується виключно завдань цивільного судочинства та тягаря доказування, а тому є формальним.

49.У постанові від 18 березня 2020 року по справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

50.Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

51.У зв`язку з цим неспроможними є твердження представника позивача про те, що відповідач не подавав жодних заяв по суті спору.

52.Інших суттєвих аргументів, які би потребували уваги суду, позивачем та його представником не представлено.

V. Висновки за результатами розгляду справи

53.Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

54.Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

55.Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

56.Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про необхідність залишення позовних вимог без задоволення.

VІ. Судові витрати

57.Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

58.Згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

59.Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

60.Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви, а також заяви про забезпечення позову. У зв`язку з тим, що суд констатував про відсутність підстав для задоволення позову судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 133-141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко