Справа № 405/5528/22
УХВАЛА

24.01.2024 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

представників суб`єкта оскарження : Красніцької Н.М., Москалець Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, боржник: держава російська федерація (суб`єкт міжнародних відносин), -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся в суд із скаргою, в якій просив зобов`язати начальника або головного державного виконавця Назарець А.Т. або іншого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити наступні виконавчі дії: здійснити безпосередній доступ до інформації про боржника, його майно, доходи та кошти, яка міститься в КМУ та АРМА; надіслати постанову про накладення арешту на майно та кошти боржника до КМУ

та до АРМА; здійснити опис та оцінку майна боржника у АРМА, здійснити реалізацію майна шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Зобов`язати КМУ, АРМА здійснити перерахування коштів боржника на користь стягувача.

Зобов`язати начальника або головного державного виконавця Назарець А.Т. або іншого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянути його клопотання від 07.04.2023 року та прийняти за ним рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Визнати неправомірним рішення заступника директора департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван від 10.05.2023 року за № 57995/56311-33- 23/20.1 згідно якого державна виконавча служба: визнала, що на території держави України відсутнє майно, грошові кошти Російської Федерації та її резидентів яке може бути арештовано в рамках даного виконавчого провадження та на яке може бути звернено стягнення. Докази вжитих заходів з метою виявлення майна, грошових коштів в матеріалах виконавчого провадження відсутні. Висловила правову позицію, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить положень про примусове виконання рішень судів України відносно держави російської федерації, не передбачає права на арешт її майна і забезпечувальних заходів. Справу розглядати без його участі.

Скарга обґрунтована тим, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (Головний державний виконавець Назаровець А.Т.) перебуває виконавче провадження № 71293129 (об`єднане у зведене виконавче провадження 59036926) відкрите на підставі виконавчого листа № 405/5528/22 від 16.02.2023 року Ленінського районного суду м. Кіровограда про стягнення з російської федерації на його користь моральної шкоди 1 240 750,00 грн., що еквівалентно 35 000 євро за офіційним курсом НБУ.

Він звернувся до Відділу з клопотанням від 07.04.2023 року щодо необхідності: здійснити безпосередній доступ до інформації про боржника, його майно, доходи та кошти, яка міститься в КМУ та АРМА; надіслати постанову про накладення арешту на майно та кошти боржника до КМУ та до АРМА; здійснити опис та оцінку майна боржника у АРМА, здійснити реалізацію майна шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Зобов`язати КМУ, АРМА здійснити перерахування коштів боржника на його користь.

10.05.2023 року заступник директора департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван надіслав лист, отриманий ним 18.05.2023 поштою, за № 57995/56311-33-23/20.1 згідно якого повністю проігноровано та допущена бездіяльність щодо його клопотання від 07.04.2023 року, у зв`язку з чим не прийнято рішення та не надано відповіді. Окрім того в даному листі відповідна державна виконавча служба: визнала, що на території держави України відсутнє майно, грошові кошти російської федерації та її резидентів, яке може бути арештовано в рамках даного виконавчого провадження та на яке може бути звернено стягнення. Докази вжитих заходів з метою виявлення майна, грошових коштів в матеріалах виконавчого провадження відсутні. Висловила правову позицію, що Закон України «Про виконавче провадження» не містить положень про примусове виконання рішень судів України відносно держави російської федерації, не передбачає права на арешт її майна і забезпечувальних заходів.

Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просив задовольнити скаргу.

Ухвалою суду від 24.05.2023 року скарга прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною скаргою.

05.06.2023 року представником Міністерства юстиції України подано відзив на скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.09.2023 року скарга залишена без розгляду, постановою Кропивницького апеляційного суду від 15.11.023 року ухвала суду першої інстанції скасована, справа направлена для продовження розгляду.

В судове засідання скаржник не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, в скарзі зазначено про можливість розгляду скарги у його відсутності.

Представники суб`єкта оскарження в судовому засіданні вимоги скарги не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, просили відмовити в її задоволенні. Додатково пояснили, що на звернення ОСОБА_1 відповідь надана у встановлений законом термін, для виконання рішення приймаються всі необхідні заходи в межах діючого законодавства, начальник відділу виконавчої служби, в межах своєї компетенції, не може висловлювати правові позиції, а тому вимоги скарги є безпідставними.

Суд, заслухавши пояснення представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволення скарги з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавчий лист № 405/5528/22 виданий Ленінським районним судом м. Кіровограда, яким зобов`язано стягнути з російської федерації на користь скаржника ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 240 750,00 грн., що еквівалентно 35 000 євро за офіційним курсом НБУ.

Державним виконавцем Відділу на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 та керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», 23.01.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 71293129 .

Як зазначено представниками суб`єкта оскарження у Відділі перебуває зведене виконавче провадження ВП № 59036926 про стягнення заборгованості із боржника російська федерація, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, де стягувачами є як фізичні так і юридичні особи. Відомості про виконавче провадження ВП № 71293129 в обліковій картці зведеного провадження під № 21.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Керуючись статтею 30 Закону та Пунктом 14 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), яким визначено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження, про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову, державним виконавцем Відділу 15.03.2023 винесено постанову про приєднання виконавчого ВП № 71293129 до зведеного виконавчого провадження ЗВП № 59036926

Порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) регламентовано Законом України «Про виконавче провадження». При цьому відповідно до частини четвертої статті 24 Закону виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Під час виконання рішень стосовно іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб, які відповідно проживають (перебувають) чи зареєстровані на території України або мають на території України власне майно, яким володіють самостійно або разом з іншими особами, застосовуються положення Закону (частина перша статті 77 Закону).

Примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) може бути забезпечено органами державної виконавчої служби/приватними виконавцями відповідно до вимог чинного законодавства про примусове виконання рішень щодо майна, яке знаходиться на території України. Закон не передбачає порядок виконання рішень, боржником за якими є іноземна держава.

Відповідно до висновків Верховного суду викладених в мотивувальній частині постанови від 25.01.2019 року у справі № 796/165/18 (п. 119-120 і п. 122 постанови) зазначено, що арешт як захід можливого виконання рішення не може бути накладений на майно інших осіб. Арешт і забезпечувальні заходи можуть бути накладені тільки щодо майна боржника за рішенням російської федерації. Верховний Суд дійшов висновку (п.122 постанови), що арешт та заборона дій щодо відчуження майна, яке відповідно до українського законодавства належить іншим іноземним та українським юридичним і фізичним особам, є безпідставними.

Як зазначено у відзиві на скаргу при примусовому виконанні виконавчих документів, що входять до складу зведеного виконавчого провадження державним виконавцем описано і арештовано як майно боржника акції прості, бездокументарні, іменні, у кількості 5 080 310 373 штук від загальної кількості 99,7726%, міжнародний ідентифікаційний номер UA , цінні папери ПАТ «Промінвестбанк», , які в подальшому передано на примусову реалізацію. Результати аукціону оскаржувалися Державною корпорацією розвитку «ВЕБ.РФ» у судовому порядку. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 року № 910/4210/20, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 20.07.2022 року № 910/4210/20, у задоволенні скарги Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» відмовлено. Цим судом встановлено правомірність (законність) дій державного виконавця щодо реалізації вищезгаданих цінних паперів для погашення боргу російської федерації, однак поряд з цим встановлено неможливість виконання біржового контракту через обставини непереборної сили, які відбулися після проведення аукціону та укладення біржового контракту (націоналізація пакету акцій, абз. 196 постанови).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації 03.03.2022 року був ухвалений Закон «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів» № 2116-IX, що набрав чинності 07.03.2022 (далі - Закон № 2116-IX), який передбачає можливість примусового вилучення майна без будь-якої компенсації не лише російської федерації, але і її резидентів.

Відповідно до Закону № 2116-IX, примусове вилучення в Україні об`єктів права власності російської федерації та її резидентів здійснюється без будь-якої компенсації (відшкодування) їх вартості, враховуючи повномасштабну агресивну війну, яку російська федерація розв`язала і веде проти України та Українського народу (частина друга статті 2 Закону № 2116-IX).

Відповідно до частини шостої статті 4 Закону № 2116-IX об`єкти права власності російської федерації та її резидентів, передані відповідно до частини першої цієї статті, підлягають подальшому продажу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Кошти, отримані від такого продажу, зараховуються до Державного бюджету України та спрямовуються до фонду ліквідації наслідків збройної агресії.

Відповідно до пункту другого постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку використання коштів фонду ліквідації наслідків збройної агресії» від 10.02.2023 року № 118 визначено, що кошти Фонду спрямовуються на:

1) будівництво (нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт) громадських будинків та споруд (з урахуванням вимог безпеки щодо захисних споруд цивільного захисту та військових об`єктів (споруд, будинків, позицій, казарм, складів, доріг тощо), захисних споруд цивільного захисту та військових об`єктів (споруд, будинків, позицій, казарм, складів, доріг тощо);

2) будівництво об`єктів інфраструктури, зокрема пов`язаних з наданням послуг з водопостачання, водовідведення, виробництва теплової енергії, теплопостачання, електропостачання;

3) нове будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт, розроблення проектної (проектно-кошторисної) документації будівель для забезпечення житлом внутрішньо переміщених осіб та осіб, які втратили його внаслідок воєнних дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України;

4) розроблення проектної (проектно-кошторисної) документації для об`єктів, які зруйновані внаслідок збройної агресії російської редерації проти України;

5) будівництво, ремонт та інші інженерно-технічні заходи із захисту об`єктів критичної інфраструктури;

6) закупівлю шкільних автобусів, спеціального транспорту для закладів охорони здоров`я та комунальних підприємств з благоустрою територій;

7) компенсацію за знищений/пошкоджений об`єкт житлового призначення (у тому числі будинки дачні та садові);

8) відновлення пошкоджених об`єктів житлового (у тому числі будинки дачні та садові) та громадського призначення;

9) нове будівництво об`єктів житлового призначення для осіб, які втратили житло внаслідок воєнних дій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, розроблення та експертизу проектної документації на будівництво таких об`єктів.

У виняткових випадках кошти Фонду можуть спрямовуватися на задоволення потреб сектору оборони в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином арештоване майно відповідно до вимог Закону № 2116-IХ, використовується для покриття інших збитків (завданих агресією російської федерації).

Разом з тим слід зазначити, що згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Одним із видів санкцій згідно із Законом України «Про санкції» є стягнення в дохід держави активів, що належать фізичній або юридичній особі,а також активів, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (пункт 11 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції») (далі - санкція стягнення).

Положеннями статті статті 51 Закону України «Про санкції» визначено, що ця санкція може бути застосована лише в період дії правового режиму воєнного станута за умови, що на відповідну фізичну чи юридичну особу в порядку, визначеному цим Законом, вже накладено санкцію у виді блокування активів.

Накладення на активи арешту, встановлення щодо них мораторію чи будь-яких інших обтяжень(заборони розпоряджатися або користуватися ними), а також перебування таких активів у заставі не перешкоджає стягненню цих активів у дохід держави як санкції, передбаченої пунктом 11 частини першої статті 4 цього Закону.

Відповідно до пункту 8 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» кошти, отримані у зв`язку з виконанням Закону України «Про санкції», є джерелом формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2023 рік у частині доходів.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України «Про санкції» рішення ВАКС в день набрання ним законної сили надсилається Кабінету Міністрів України для визначення суб`єкта, порядку та способу йоговиконання.

Кабінет Міністрів України уповноважений доручити здійснення заходів, пов`язаних із тимчасовим управлінням активами, які підлягають стягненню в дохід держави як санкції стягнення, центральному органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), Фонду державного майна України, військовим адміністраціям та/або іншим органам державної влади, суб`єктам господарювання державного сектора економіки. Звернути стягнення на кошти, що зараховані до фонду, а також майно передане в управління згідно Закону України «Про санкції»не вбачається за можливе, чинне законодавство України не містить чіткого врегулювання питань, пов`язаних із виконанням рішень судів про стягнення коштів із російської федерації яка є державою особливим суб`єктом правовідносин, відмінним від фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що скаржник звертався із клопотанням/заявою від 07.04.2023 року до Відділу з вимогою вчинити в рамках виконавчого провадження певні дії на його користь.

Листом № 57995/56311-33-23/20.1 від 10.05.2023 року ОСОБА_1 надано інформацію щодо проведення заходів в рамках зведеного виконавчого провадження, з урахуванням описаних вище обставин.

Суд приходить до висновку, що дії державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні вчиненні у межах в межах повноважень державного виконавця та у спосіб визначений Законом і підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, боржник: держава російська федерація (суб`єкт міжнародних відносин) залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала в повному обсязі виготовлена 30.01.2024 року.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко