ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/1681/24

Провадження № 22-ц/4820/1864/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 серпня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізнес Позика», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ТОВ «Бізнес Позика» зазначило, що 30 грудня 2021 року сторони уклали в електронній формі договір №288266-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000 грн строком на 24 тижні за фіксованою процентною ставкою 0,867325% за кожний день користування кредитом. Згідно додаткової угоди №1 від 14 січня 2022 року товариство надало відповідачці додатково кредит у розмірі 10 000 грн на тих же умовах (комісія за зміну умов договору 1 500 грн). У свою чергу, ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Відповідачка не виконала свої обов`язки за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 11 березня 2024 року загальний розмір заборгованості склав 59 005 грн 59 коп., із яких 26 977 грн 65 коп. прострочені платежі по тілу кредиту та 32 027 грн 94 коп. прострочені платежі по процентам.

За таких обставин ТОВ «Бізнес Позика» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 59 005 грн 59 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» 59 005 грн 59 коп. заборгованості за договором про надання кредиту та 2 422 грн 40 коп. судового збору.

Суд керувався тим, що сторони уклали в електронній формі кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Бізнес Позика» надало ОСОБА_1 кредит, а та, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та комісію. ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь товариства слід стягнути вказану заборгованість, яка складається з неповернутого кредиту та нарахованих процентів. Законом про споживче кредитування передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Відповідачка ознайомилася з умовами договору про сплату комісії та погодилася виконувати їх, а ці умови не суперечать чинному законодавству та не є нікчемними. ТОВ «Бізнес Позика» визначило розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору, а ОСОБА_1 не довела своє звільнення від сплати процентів за користування кредитом як члена сім`ї військовослужбовця.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції частково та ухвалити нове рішення про стягнення з неї на користь товариства заборгованості у розмірі 40 326 грн 37 коп., із яких 12 590 грн заборгованість за тілом кредиту, 27 736 грн 37 коп. заборгованість за процентами. При цьому ОСОБА_1 послалася на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами кредитного договору передбачено сплату ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» комісії. Ці умови не визначають, за яку послугу товариство встановило комісійну винагороду, відтак вони є нікчемними, а сплачені ОСОБА_1 4 500 грн комісії підлягають зарахуванню як плата за тілом кредиту. На виконання зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 сплатила 17 410 грн, однак товариством не дотримано черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням і не зараховано сплачені кошти на погашення тіла кредиту. Таким чином, відповідач неправильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором, яка фактично становить 40 326 грн 37 коп., із яких 12 590 грн неповернутий кредит, 27 736 грн 37 коп. нараховані проценти. Окрім того, ОСОБА_1 є вдовою військовослужбовця, який загинув при виконані обов`язку із захисту держави від російської агресії, а тому на неї поширюються пільги в частині звільнення від сплати відсотків за кредитним зобов`язанням.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «Бізнес Позика» не подало відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не застосував норми статті 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статті 12 Закону України від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VІІІ) та статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-ХІІ).

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

30 грудня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі договір №288266-КС-001 про надання кредиту (далі Договір), за умовами якого ТОВ «Бізнес Позика» надало відповідачці споживчий кредит у розмірі 20 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а та зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту в порядку, передбаченими Правилами надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі Правила) та Договору. Строк кредиту: 24 тижні. Процентна ставка: в день 0,86732500, фіксована. Комісія за надання кредиту : 3 000 грн. Термін дії договору: до 16 червня 2022 року (пункт 1 Договору).

Договір укладений сторонами дистанційно шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором G-8605).

14 січня 2022 року ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №1 до Договору, згідно якої розмір кредиту збільшився на 10 000 грн, тобто до 30 000 грн (пункти 2.1, 2.2). Комісія за зміну умов договору: 1 500 грн (пункт 5).

Зазначена додаткова угода до Договору укладена сторонами шляхом пропозиції ОСОБА_1 укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції ТОВ «Бізнес Позика» (акцепту) та підписана ОСОБА_1 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором G-9926).

ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало кредитні кошти на банківський рахунок ОСОБА_1 (платіжна карта НОМЕР_1 ).

Протягом 2022-2023 років ОСОБА_1 на виконання зобов`язання за Договором сплатила ТОВ «Бізнес Позика» 17 410 грн, які позивач направив: на погашення кредиту 3 022 грн 35 коп., на сплату процентів 9 887 грн 65 коп., на сплату комісії 4 500 грн.

Станом на 12 березня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» визначило заборгованість ОСОБА_1 за договором у розмірі 59 005 грн 59 коп., із яких 26 977 грн 65 коп. неповернутий кредит, 32 027 грн 94 коп. нараховані проценти.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

В силу статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

Як передбачено пунктом 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із положень частини першої статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 610 ЦК України що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за кредитним договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Зібрані докази вказують на те, що 30 грудня 2021 року сторони уклали в електронній формі кредитний договір (із подальшим змінами), на виконання якого ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало на картковий рахунок відповідачки кредитні кошти у розмірі 30 000 грн, а та зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному договором.

Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь ТОВ «Бізнес Позика» слід стягнути заборгованість за цим договором.

Водночас, суд неправильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Статтею 55 Закону України 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом пункту 4 частини першої статті 1 Закону №1734-VІІІ загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

В силу статті 8 Закон №1734-VІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Як передбачено частиною п`ятою статті 12 Закон №1734-VІІІ, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.

Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.

Закон №1734-VІІІ визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.

Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року (справа №524/5152/15-ц), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Із матеріалів справи слідує, що умовами Договору встановлено зобов`язання ОСОБА_1 сплатити ТОВ «Бізнес Позика» комісію за надання кредиту у розмірі 3 000 грн, а умовами додаткової угоди до Договору комісію за зміну умов Договору у розмірі 1 500 грн.

Водночас у Договорі та додатковій угоді до нього не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умови кредитного договору про сплату ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» комісії є нікчемними.

ОСОБА_1 сплатила на користь товариства 4 500 грн комісії безпідставно, а тому в силу статті 534 ЦК України та пункту 5.6 Порядку ці кошти мають бути віднесені на сплату процентів за кредитним договором.

Отже, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 54 505 грн 59 коп., із яких 26 977 грн 65 коп. неповернутий кредит, 27 527 грн 94 коп. нараховані проценти.

У цій частині рішення суду підлягає зміні.

В решті висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 на недотримання товариством черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням, у зв`язку з чим обчислення тіла кредиту є неправильним, не відповідає фактичним обставинам справи.

Також не ґрунтуються на законі доводи ОСОБА_1 про те, що вона як вдова військовослужбовця, який загинув при виконані обов`язку із захисту держави від російської агресії, звільнена від сплати процентів за кредитним зобов`язанням.

Доводи ОСОБА_1 ґрунтуються на чинній редакції частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Разом із тим, ці положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.

На час виникнення спірних правовідносин частина п`ятнадцята статті 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Тобто на момент укладення сторонами кредитного договору та строку його дії дружини (чоловіки) військовослужбовців, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, та військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, не звільнялися від сплати процентів за користування кредитом.

Відтак, із урахуванням норм статті 5 ЦК України щодо дії актів цивільного законодавства в часі чинна норма частини п`ятнадцятої статті 14 Закону №2011-ХІІ, на яку посилається ОСОБА_1 , не регулює спірні правовідносини сторін.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Суд першої інстанції при розгляді справи не дотримався норм матеріального закону, внаслідок чого його рішення не може залишатися в силі.

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 54 505 грн 59 коп., із яких 26 977 грн 65 коп. неповернутий кредит, 27 527 грн 94 коп. нараховані проценти.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ТОВ «Бізнес Позика» заявлено з ціною 59 005 грн 59 коп. і задоволено на суму 54 505 грн 59 коп., тобто на 92,37% (54505,59?100: 59005,59).

Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі по 2 237 грн 57 коп. (2422,40?92,37%).

ОСОБА_1 оскаржила рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості у розмірі 18 679 грн 22 коп. (59005,59-40326,37), тобто на 31,66% від задоволеної суми (18679,22?100: 59005,59), а тому в силу частини четвертої статті 6 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги вона мала сплатити судовий збір у розмірі 1 150 грн 40 коп. (2422,40?150%?31,66%).

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 24,09% (4500?100:18679,22), то з ТОВ «Бізнес Позика» на користь останньої слід присудити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 277 грн 13 коп. (1150,40?24,09%).

Враховуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає можливим звільнити ТОВ «Бізнес Позика» від сплати ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір за подання позову у розмірі 1 960 грн 44 коп. (2237,57-277,13).

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 серпня 2024 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором та судового збору змінити.

Стягнути ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (місцезнаходження 01133, мсто Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41084239) 54 505 гривень 59 копійок заборгованості за кредитним договором і 1 960 гривень 44 копійки судового збору за подання позову, а всього 56 466 грн 03 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Стаднічук Н.Л.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27