Провадження № 4-с/202/12/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.

при секретарі Жупій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Михайленко Ю.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з скаргою на бездіяльність державного виконавця Індустріального ВДВС Михайленко Ю.В., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері, відкрилась спадщина на іншу частину вищевказаної квартири, під час оформлення якої йому стало відомо, що на його долю квартири накладено арешт Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі. При зверненні до виконавчої служби, його було повідомлено про те, що арешт, винесений на підставі постанови державного виконавця Малишко Р.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження № 9/666 від 04.11.2010 року, обтяження № 10446458. Проте ідентифікувати виконавче провадження за яким було накладено арешт неможливо, через те, що воно вже закрите та знищено за строком давності. Однак, завершивши виконавче провадження державним виконавцем не прийнято рішення про скасування обтяжень на майно боржника. Оскільки вказане провадження завершено, відсутні підстави для подальшого збереження арешту майна боржника, заявник просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не скасування арешту майна при закритті виконавчого провадження та просить суд зобов`язати суд державного виконавця вчинити необхідні дії для скасування арешту.

В судовому засіданні 29.11.2023 ОСОБА_1 скаргу підтримав, просив її задовольнити, оскільки він не має жодних невиконаних зобов`язань та наявних виконавчих проваджень.

В подальшому надав заяву про розгляд скарги без його участі.

Представник ДВС у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця, які належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду скарги не перешкоджає її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації Шостої дніпровської державної нотаріальної контори відомості про арешт нерухомого майна внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 04.11.2010 року Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підстав постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 9/660, винесеною 04.11.2010 року Індустріальним відділом державної виконавчої служб Дніпропетровського міського управління юстиції.

Згідно відповіді державного виконавця Індустріального ВДВС від 23.05.2023 року ОСОБА_2 перевіркою даних ДРРПНМ виявлено наявність обтяження № 10446458, накладеного Індустріальним відділом ДВС. Обтяження накладене на частину будинку АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 . Арешт накладено на підставі постанови державного виконавця Малишко Р.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №? 9/666 від 04.11.2010 року, обтяження № 10446458. Проте ідентифікувати виконавче провадження за яким було накладено арешт неможливо, через те, що воно вже закрите та знищене за строком давності.

Згідно копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.10.2023 року 04.11.2010 року зареєстровано обтяження нерухоме майно, належне ОСОБА_1 на підставі постанови державного виконавця Малишко Р.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 9/666 від 04.11.2010 року, обтяження № 10446458, яке продовжує свою дію.

Таким чином, судом встановлено, що в провадженні Індустріального відділу ДВС перебувало виконавче провадження, в рамках якого на майно боржника ОСОБА_1 було накладено арешт, однак наразі виконавче провадження закрито та ідентифікувати його не має можливості, при цьому сам ОСОБА_1 зазначає, що дане виконавче провадження було відкрито на виконання постанови від 06.12.1995 року у справі № 12-270/1995, якою з нього було стягнуто аліменти до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, після чого вони підлягають знищенню.

Таким чином, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 12-270/1995, було закінчено та знищено, проте арешт накладений в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем при закритті виконавчого провадження знятий не був та продовжує існувати, чим порушує права боржника на розпорядження своїм майном.

Враховуючи, що Автоматизована система виконавчого провадження (АСВП) почала функціонувати з 02.06.2016 року, відомостей про виконання вказаного виконавчого листа у АСВП немає, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вказане виконавче провадження було закінчено до початку функціонування АСВП.

Закон України «Про виконавче провадження» в редакції закону від 07.10.2008 року (ст. 38), а також в редакції закону від 11.06.2016 року (ст. 50) містив аналогічні норми, щодо яких якщо у виконавчому проваджені державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу стягувачеві, державний виконавець зазначає про скасування арешту.

Таким чином, законом був встановлений обов`язок державного виконавця у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначити про скасування арешту майна боржника.

Враховуючи, що матеріали виконавчого провадження знищенні та встановити зміст постанови про закриття виконавчого провадження є неможливим, проте вказаний арешт не скасований, суд приходить до висновку, що виконавчою службою було допущено бездіяльність, яка призводить до порушення прав ОСОБА_1 щодо розпорядження своїм майном.

За таких обставин суд вважає, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту по завершеному виконавчому провадженню.

Зобов`язати уповноважену особу Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) скасувати арешт, який накладений постановою державного виконавця Малишко Р.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 9/666 від 04.11.2010 року, обтяження № 10446458.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. В. Маринін