Справа № 523/2557/23
Провадження №6/523/17/24
У Х В А Л А

"26" січня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Могила А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одеси заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.02.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2023 року. В обґрунтування заяви зазначив, що в обґрунтування подання щодо встановлення тимчасового обмеження державним виконавцем було зазначено, що відповідач уникає від виконання рішення суду у справі № 523/8601/15-ц, що відповідно стало підставою для задоволення подання. Заявник вказує, що він, як боржник за виконавчим провадженням не уникає та не ухиляється від виконання рішення суду, не створює перешкоди у його виконанні. Про виконавче провадження йому було не відомо, постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував, а тому підстав, які б свідчили про свідомі дії або умисну бездіяльність відсутні. Між ОСОБА_1 та стягувачем у справі № 523/8601/15-ц вирішені усі спірні питання. Крім іншого, заявник зазначив, що виїзд за межі України йому необхідний для супроводу дитини. Таким чином, необхідність виїзду за межі України обумовлена не уникненням від виконання рішення суду, а з метою забезпечення прав та інтересів дитини.

На підставі викладеного заявник просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.02.2023 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановлено законом порядку.

На адресу суду 26.01.2024 року (вх. № 2816) надійшла заява представника заявника адвоката Берегового В.В. про розгляд справи у відсутність заявника, в якій останній зазначив, що просить заяву задовольнити та скасувати тимчасове обмеження у виїзді.

Представник Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.28) до суду не з`явився, про причини не явки суду не повідомив.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця (ч. 6 ст. 441 ЦПК України).

З оглядну на зазначене судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, а відтак підстав для відкладення слухання справи не встановлено.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані заявником докази на підтвердження заявлених вимог в їх сукупності, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.02.2023 року (справа № 523/2557/23) було задоволено подання старшого державного виконавця Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Білаш Євгенія Геннадійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Підставою подання стали обставини того, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року (справа № 523/8601/15-ц) позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - борг за договором позики від «06» січня 2013 року в сумі 367 952 (триста шістдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 19 копійок, що в еквіваленті 15 690 (п`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто) доларів США (виходячи з курсу гривні щодо долара США, встановленого НБУ, станом на «01» квітня 2015 року, що становить 2345,1383 грн. за 100 доларів США), 3% річних в сумі 6 152 (шість тисяч сто п`ятдесят дві гривні 77 копійок, інфляційні витрати у сумі - 64 159 (шістдесят чотири тисячі сто п`ятдесят дев`ять) гривень 38 копійок, судовий збір у розмірі 3654 гривні, а всього стягнуто суму у розмірі 441 918 (чотириста сорок одна тисяча дев`ятсот вісімнадцять ) гривень 34 (тридцять чотири) копійки.

Державним виконавцем в ході проведення виконавчих дій, було винесено низку постанов про арешт коштів боржника, здійснено виклики та запити, однак, боржник рішення суду не виконує, ухиляється від його виконання. Також, державним виконавцем було винесено низку постанов про арешт коштів боржника та майна боржника.

Таким чином, судом під час розгляду подання було встановлено, що державним виконавцем було вжито низку дій та заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчого документа та, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, а саме: не вживає заходів щодо виконання рішення, а державними виконавцями були вчинені всі можливі заходи щодо примусового виконання рішення суду.

Разом з цим, судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.01.2024 року (справа № 523/8601/15-ц) задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Заочне рішення суду від 24 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів скасовано, призначено розгляд справи у підготовче засідання.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що заочне рішення суду на підставі якого було відкрито виконавче провадження скасовано, та розгляд справи призначено до судового розгляду, а відтак встановлена судом заборона виїзду за межі України не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене обмеження. Існуюче обтяження є безпідставним та обмежує права заявника.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертав увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Статтею 33 Конституції України передбачено право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Стаття 6 цього Закону передбачає, що за наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно ч. 5, 6 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України підлягає задоволенню, оскільки рішення суду на підставі якого було відкрито виконавче провадження та в подальшому задоволено подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа - скасовано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 258, 260, 261, 353, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.02.2023 року задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України, яке було встановлено ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2023 року у справі № 523/2557/23

Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Одеського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції.

Повна ухвала суду складена 26.01.2024 року.

Суддя: