Справа № 331/4288/24
Провадження № 2/331/2160/2024
08 жовтня 2024 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Жукової О.Є.
за участю секретаря : Мироненко О.В.
представника позивача: ОСОБА_2
представника третьої особи: Волошко І.О.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя суду із позовом до ОСОБА_4 , відповідно до якого просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.12.2003 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилося два сина: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 .
Діти перебувають на його повному утриманні та проживають разом зі ним у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Спільне сімейне життя з ОСОБА_4 не склалося та 12.02.2021 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя шлюб між ним та відповідачем було розірвано.
Відповідач ніяким чином не піклується про малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на малолітнього сина, фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини.
Він звертався до ОСОБА_4 з попередженням про зміну свого ставлення до виховання спільної малолітньої дитини, однак все було проігноровано, через що звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 17 липня 2024 року по справі відкрите провадження. Витребувано від Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію чи перетинала державний кордон України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Дніпрорудненським МВМ Василівського РВ УМВС України в Запорізькій області від 24.01.2004 року.
Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У вступному слові позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_4 , належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила , відзив на позов не надала , в зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Представник третьої особи позов підтримав, вважав за можливе позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 .
В судовому засіданні відповідно до вимог ст. 171 СК України була вислухана думка малолітнього ОСОБА_5 , який зазначив, що бажає , щоб його матір позбавили батьківських прав, оскільки з 2019 року матір не бачив, остання з ним не спілкується, не займається його вихованням та матеріально його не забезпечує. Фактично він виховується батьком та його матір`ю.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що сторони по справі є його батьками. З матір`ю він та його брат останній раз спілкувалися в 2019 році, і з цього часу їх вихованням та матеріальним забезпеченням займається батько та бабуся ОСОБА_7 ..
Свідок ОСОБА_7 пояснила суду , що позивач є її сином. Відповідачка останній раз бачила малолітнього сина більше п`яти років назад. З дитиною не спікується, інтересу до його життя не виявляє. Вона та ОСОБА_7 займаються вихованням та матеріальним забезпеченням ОСОБА_5 .
Свідок ОСОБА_8 показала суду, що вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_9 . Відповідачка в 2019 році виїхала за кордон на заробітки. З цього часу вона перестала виявляти інтерес до сина , його вихованням не займається, грошових коштів не надає, навіть не вітає дитину з днем народження. Дитину виховують бітько та бабуся ОСОБА_7 ..
Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень .
У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2003 року.
Від шлюбу у сторін по справі наявні двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2021 року у справі 331/4647/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Матеріалами справи та показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтверджено , що наразі малолітній ОСОБА_10 проживає з батьком ОСОБА_1 , який піклується про виховання та матеріальне забезпечення сина.

Відповідно до інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України, наданої на виконання ухвали суду від 17.07.2024 , ОСОБА_4 в червні 2019 року виїхала за межі України та до теперішнього часу на територію України не поверталася.

Згідно листа Запорізької гімназії N? 98 Запорізької міської ради від 29.05.2024 № 01/19-105, дитина, ОСОБА_5 , 2012 року народження, є учнем 6-го класу. Виховується дитина в неповній родині, разом з батьком, ОСОБА_1 , бабою та старшим братом. Батьківськи збори, зв?язок з педагогами в основному підтримує батько ОСОБА_1 .

Згідно інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 06.06.2024 №1118/01-08, ОСОБА_5 , 2012 року народження, спостерігається в Центрі з народження. На прийом до лікаря дитину супроводжує батько або бабуся. Батько, ОСОБА_1 , приймає участь в обстеженні, вакцинації.

Представниками відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 28.06.2024 було здійснено вихід за адресою проживання ОСОБА_1 , та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні. Для дитини створені умови для проживання, навчання, наявні речі, одяг, техніка тощо.

Висновком Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 19.07.2024 № 331/4288/24/9694 визнано за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

У вказаній справі встановлено, що ОСОБА_4 фактично з 2019 року не спілкується з малолітнім сином ОСОБА_11 , не приймає участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини , яка проживає з позивачем ОСОБА_1 ..

За таких обставин суд, оцінюючи у сукупності всі наявні в матеріалах справи докази, вважає , що позивачем доведені правові підстави для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Враховуючи вищенаведене , у зв`язку з свідомим нехтуванням відповідачем ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 гривень.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав задовольнити .

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1211,20 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 09 жовтня 2024 року.

Суддя: О.Є. Жукова