КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 279/424/22 Головуючий у І інстанції Янченко А.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання,

УСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що є повнолітнім та студентом денної форми навчання у Вінницькому національному аграрному університеті ІІІ-ІV рівня акредитації на контрактній формі навчання.

Вартість першого курсу навчання складає 12500,00 грн. Термін закінчення навчання червень 2025 року.

В обгрунтування позову вказував, що витрати пов`язані з навчанням, проживанням, харчуванням, проїздом до м. Вінниця, придбанням зошитів та підручників несе мати - ОСОБА_3 . Натомість батько жодної допомоги не надає, хоча на переконання позивача має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку та отримує стабільний дохід.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача аліменти на утримання в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення ним навчання, однак не більше, ніж до досягнення 23 років.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2024 року позов задоволено. Стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно починаючи з 19 січня 2022 року і до досягнення 23 річного віку, але не більше строку навчання.

Допущено негайне виконання даного рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 992,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 травня 2024 року скасувати.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не враховано наявність на утриманні відповідача двох дітей, мати яких померла в 2016 році.

Крім того на утриманні відповідача перебуває його мати ОСОБА_4

ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що в процесі розгляду справи в суді першої інстанції він не отримував жодного процесуального документа, судових повісток, що позбавило останнього права направити до суду свої заперечення проти предмету позову.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні в частині визначення розміру аліментів, на підставі наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 04 серпня 2002 по 02 грудня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від вказаного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_2 , про що виконкомом Літківської сільської ради Лугинського району Житомирської області складено актовий запис № 1 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

12 серпня 2021 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та Вінницьким національним аграрним університетом укладено договір № 0412.21д - ТВППТВ про навчання, відповідно до якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_1 на денній формі навчання, факультет технології виробництва і переробки продуктів тваринництва та ветеринарії, строк навчання - 4 роки, бакалавр. Вартість освітньої послуги становить 50000,00 грн.

Навчання у вищевказаному навчальному закладі підтверджується довідкою від 15 вересня 2021 року № 867, виданої Вінницьким національним аграрним університетом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ст.199 СК України про те, що батьки повинні утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що мають можливість надавати матеріальну допомогу.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України).

Так, ч.1 ст.198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Водночас обов`язок утримувати дітей згідно положень ст.180 СК України лежить на обох батьках.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно суд першої інстанції виходив з того із наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Однак повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Апеляційний суд погоджується з оцінкою суду першої інстанції, в частині того, що позивач продовжує навчання, не працює, у зв`язку з чим дійсно потребує матеріальної допомоги з боку батька.

Водночас, відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с. 59-60) відповідач має на утриманні двох дітей 2006 та 2011 років народження.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , мати дітей - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.62).

Таким чином, при визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що станом на день звернення до суду першої інстанції на утриманні відповідача перебували двоє дітей: неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , хоча такі докази були долучені відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення.

ІНФОРМАЦІЯ_5 старший син ОСОБА_8 досяг повноліття.

Крім того, судом не враховано, що батьки обоє повинні приймати участь в утриманні ОСОБА_1 , який продовжує навчання, тобто участь матері в утриманні останнього не встановлювалась.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Доводи про те, що на утриманні відповідача перебуває його матір - ОСОБА_4 , 1958 року народження, апеляційний суд критично оцінює, оскільки попри наявність висновку в якому вказано, що остання постійно потребує догляду та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, відповідачем не надано доказів необхідності матеріальної допомоги матері.

Крім того, доказів того, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка може надавати допомогу ОСОБА_4 , 1958 року народження, відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 199 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про розгляд справи у відсутності відповідача, не повідомленого про дату, час та місце судового засідання, апеляційний суд враховує наступне.

Розгляд даної справи здійснено судом в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що відповідає положенням ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, а відтак судом правомірно не здійснювалося повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду лише у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим.

Однак в даному випадку апеляційним судом таких обставин не встановлено, оскільки розгляд справи судом першої інстанції відбувся в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що судом першої інстанції не з`ясовано істотні обставини повідомлені відповідачем, що мають значення при визначенні розміру аліментів, колегія суддів дійшла висновку про зміну розміру аліментів шляхом зменшення із 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду від 20 травня 2024 року змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина у зв`язку з продовженням навчання, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 19 січня 2022 року на період навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 10 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар