Справа № 346/5533/24
Провадження № 2-о/346/354/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Максим`юк М.А.

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Потятинника Ю.Р.

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

заявник звернулася до суду із вказаною заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , у якій просить встановити заходи тимчасового обмеження прав щодо останнього на строк 6 місяців, а саме заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб; заборонити наближатися на відстань менше як 100 метрів до місця перебування ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви заявник вказує, що вона перебувала у шлюбі із сином ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який 26.12.2023 року розірвано. Впродовж останніх 5 років сторони перебувають в неприязних відносинах, колишній тесть часто приходить до її місця проживання, ображає нецензурними словами, чіпляється, висловлює незрозумілі майнові претензії, створює перешкоди у користуванні майном, зокрема, зачиняє ворота в задній двір будинку АДРЕСА_1 , де вона проживає разом з дитиною. З приводу вказаних дій вона звернулась до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області та 05.09.2024 року видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 строком на 3 дні. Однак, останній продовжує свою протиправну поведінку, ображає її нецензурними словами в присутності сторонніх осіб, вимагає гроші, що принижує її честь та гідність, викликає почуття тривоги та страху. Звертає увагу, що про схильність ОСОБА_2 до домашнього насильства свідчить вирок Коломийського міськрайонного суду від 29.11.2023 року, яким його засуджено за ч.1 ст. 121 КК України за фактом нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень своїй колишній дружині ОСОБА_4 і застосовано до нього обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми кривдників строком на 3 місяці. В зв`язку із наведеним та з метою захисту від повторного вчинення домашнього насильства заявник просить видати вказаний обмежувальний припис та встановити зазначені обмеження.

Заявниця та її представник адвокат Потятинник Ю.Р. в судовому засіданні подану заяву підтримали з підстав, вказаних в ній.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судому засіданні заперечив щодо заявлених вимог. Зазначив, що в матеріалах справи є лише вирок суду, а всі інші твердження нічим не підтверджуються. Обставини, які мали місце на початку вересня цього року щодо винесення відносно нього термінового заборонного припису строком на 3 дні дійсно мали місце, однак, після того жодних протиправних дій щодо заявника він не вчиняв, не спілкувався з нею. Більше того, вимога не наближатись до ОСОБА_1 ближче ніж на 100 метрів є не виконуваною, оскільки вона працює на ІІІ поверсі, а він на ІІ однієї будівлі.

Суд, заслухавши вказаних учасників, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , актовий запис № 350 від 23.05.1973 року, що стверджується даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.05.1973 року (а.с. 10).

Відповідно до даних свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 26.12.2023 року, актовий запис № 95. Прізвище дружини після розірвання шлюбу « ОСОБА_6 » (а. с.11).

Судом також встановлено, що 05.09.2024 року відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис серії АА №639308 строком на 3 дні з покладенням на нього заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 , у зв`язку з вчиненням ОСОБА_2 домашнього насильства економічного та психологічного характерів, а саме 05.09.2024 року о 23:04 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 зачинив ворота заїзду в задній двір будинку, який належить, зокрема, і ОСОБА_1 (а.с .12 ).

До матеріалів справи стороною заявника також долучено копію першої та останньої сторінки вироку Коломийсього міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.11.2023 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; на підставі п.1, 2 ч.1 та п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України покладено відповідні обов`язки, а також на підставі ч.2 ст. 76 КК України до ОСОБА_2 застосовано обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України, та направлено його для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці. Згідно з цими сторінками вироку ОСОБА_2 04.05.2023 року близько 18:30 год., перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , влаштував словесний конфлікт із колишньою дружиною ОСОБА_4 , в ході якого умисно, усвідомлюючи протиправний характер та суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи в руках каструлю з окропом та їжею, кинув її у спину ОСОБА_4 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівої лопатки та термічні опіки шкіри спини та лівого плеча. Внаслідок умисних дій ОСОБА_2 потерпілій спричинені легке тілесне ушкодження та тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я ( а.с. 13-14 ).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , колишня свекруха заявника, зазначила, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняв відносно ОСОБА_1 протиправні дії, виганяв її з хати. Також в провадженні суду перебувало кримінальне провадження, в якому свідок була потерпілою.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до пп. 3, 6, 7, 8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3, 4 ст. 26 вказаного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23), зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.06.2022 року у справі № 216/4309/21 (провадження № 61-1199св22), вказано, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20) зроблено висновок про те, що оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом поданої заяви заявник посилається на те, що колишній тесть вчиняє відносно неї домашнє насильство. Водночас, нею та її представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства, не визначено ризиків того, що у разі незастосування вказаних у заяві про видачу обмежувального припису заходів щодо ОСОБА_2 існує реальна загроза життю та здоров`ю заявника. У матеріалах справи відсутні вирок чи постанови суду про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної та/або адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо заявниці у будь-якій його формі. Суд вважає безпідставним посилання заявниці на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.11.2023 року та не бере його до уваги, оскільки зазначене судове рішення ухвалено за інших обставин та стосується ситуації, яка мала місце між ОСОБА_2 та його колишньою дружиною ОСОБА_4 . Крім того, вказане рішення не містить відмітки про набрання ним законної сили. Будь-яких інших належних та обґрунтованих доказів домашнього насильства щодо заявника матеріали справи не містять.

Сам ОСОБА_2 заперечує факт систематичного вчинення домашнього насильства по відношенню до заявника; покликається на те, що між ним та заявником дійсно мали місце конфліктні ситуації, однак, він після видачі термінового заборонного припису 05.09.2024 року не бачиться та не спілкується з нею.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису, не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки заявником не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні вищевказаних положень закону, а судом не встановлено правових підстав для видачі обмежувального припису, тому в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити, що також узгоджується із правовими позиція викладеними у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі №753/23624/18, від 21.11.2018 року в справі №756/2072/18, від 09.12.2019 року в справі №756/11732/18.

На підставі ст.ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 79, 81, 89, 141, 263-265, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , жителька АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , житель АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 11 жовтня 2024 року.

Суддя: Яремин М. П.