РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/75/23

Провадження № 22-ц/4815/113/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 жовтня 2023 року у складі судді Тимощука О. Я., постановлене в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23 листопада 2021 року о 20 год. 40 хв. в м. Рівне по вул. Павлюченка, 18 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом OPEL, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та за її зміною при об`їзді перешкоди, а саме транспортного засобу КамАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував у нерухомому стані, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу, не забезпечив безпеку для інших учасників дорожнього руху перед зміною напрямку руху, не переконався в безпечності та виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом FORD MONDEO, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки FORD MONDEO, д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає (без ПДВ) 56 452,81 грн. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 10.12.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 ула застрахована в ТДВ СК «Кредо». Зазначає, що страховик визнав подію страховим випадком, але жодних коштів по виплаті страхового відшкодування йому не перерахував, працівники страхової компанії з лютого 2022 року припинили виходити на зв`язок, відповідати на дзвінки, тобто страхова компанія відмовилася виплачувати кошти. Просив стягнути з ОСОБА_2 та ТДВ СК «Кредо» на його користь невиплачену вартість відновлювального ремонту автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП в сумі 56 452,81 грн., витрати на проведення оцінки матеріальних збитків пошкодженого автомобіля в розмірі 2 500,00 грн. та понесені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1 073,60 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 жовтня 2023 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП в розмірі 56 452 грн. 81 коп.. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату оцінювачу за проведення оцінки пошкодженого автомобіля в розмірі 2 500 грн. 00 коп.. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. 00 коп.. В задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та обґрунтована належними і достовірними доказами на підтвердження того, що реальні збитки, завдані позивачу ОСОБА_1 , залишилися невідшкодованими в повному обсязі, сума відновлювального ремонту є аналогічною сумі матеріальних збитків і становить 56 452,81 грн., ця сума є в межах суми страхового відшкодування за шкоду майну (130 000 грн.) згідно Договору страхування цивільно-правової відповідальності, а тому сума відновлювального ремонту підлягає стягненню на його користь із відповідача ТДВ «СК «Кредо».

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що оскільки за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205954568 щодо забезпечення транспортного засобу OPEL Meriva, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , встановлена нульова франшиза, сума відшкодування збитків не перевищує встановленого ліміту страхового відшкодування, а тому то будь-які стягнення з нього не повинні проводитися.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» оскаржило його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі вказує на недотримання судом першої інстанції вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Пояснює, що суд безпідставно стягнув з ТДВ «СК «Кредо» на користь позивача вартість проведеного експертного дослідження в розмірі 2 500 грн..Додає, що одразу при зверненні позивача із заявою про виплату страхового відшкодування було проведено огляд пошкодженого автомобіля, тобто огляд пошкодженого транспортного засобу проводився із дотриманням строку, визначеного пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак ТДВ «СК «Кредо» виконало всі умови щодо вчасного проведення огляду, тому підстави стягнення за проведене позивачем експертне дослідження відсутні. Зазначає, що спеціальні норми закону обмежують розмір збитків, які підлягають відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності, вартістю відновленого ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому в порядку встановленому законодавством, а також страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Посилається на Звіт, який замовлений та оплачений ТДВ «СК «Кредо», №27922 від 28 грудня 2021 року про оцінку колісного транспортного засобу, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля FORD MONDEO, д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження в ДТП 23.11.2021 року з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 без урахування втрати товарної вартості та без врахування ПДВ на замінні складові матеріали, становить 34 027 грн. 26 коп., і саме на таку суму ТДВ «СК «Кредо» частково визнає позовні вимоги про відшкодування шкоди, при цьому заперечуючи наданий позивачем Звіт № 0322, оскільки в ньому враховуються та обчислюються деталі, які не є пошкодженими в результаті ДТП. Також заперечує відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 15 000 грн та вважає їх неспівмірними,такими, що не відповідають обсягу юридичної та технічної роботи, та погоджується на їх стягнення в розмірі 1 000,00 грн. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнувши з ТДВ «СК «Кредо» на його користь 34 3027 грн. 26 коп. страхового відшкодування, у задоволені інших частин позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 23 листопада 2021 року о 20 год. 40 хв. в м. Рівне по вул. Павлюченка, 18, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом OPEL, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та за її зміною при об`їзді перешкоди, а саме транспортного засобу КамАЗ, номерний знак НОМЕР_2 , який перебував у нерухомому стані, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості руху транспортного засобу, не забезпечив безпеку для інших учасників дорожнього руху перед зміною напрямку руху, не переконався в безпечності та виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом FORD, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 10.12.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та було застосовано адміністративне стягнення.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 автомобіль марки FORDMONDEO, д.н.з. НОМЕР_3 , належить позивачу ОСОБА_1 .

На момент вчинення ДТП автомобіль OPEL, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , був забезпечений відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205954568. Зазначений договір страхування укладений 19.09.2021 року страховиком ТДВ «СК «Кредо» на період з 20.09.2021 року по 19.09.2022 року. За вказаним договором страхування страхова сума за шкоду майну встановлена у розмірі 130 000 грн., франшиза - у розмірі 0 (нуль) гривень, що підтверджується листом МТСБУ № 9-03/21920 від 06.07.2023 року.

Після настання страхового випадку ТДВ «СК «Кредо» було повідомлено про ДТП та передано їй необхідні для виплати страхового відшкодування документи. Страховим комісаром ТДВ «СК «Кредо» у присутності позивача ОСОБА_1 було проведено огляд пошкодженого автомобіля марки FORD, д.н.з. НОМЕР_3 .

Згідно Звіту № 032/2022 про оцінку автомобіля FORD MONDEO, д.н.з. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , випуск 2007 року, від 01.10.2022 року), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки FORD MONDEO, д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП на дату ДТП (32.11.2021 року) без ПДВ складає 56 452 грн. 81 коп.

Як зазначено в дослідницькій частині вказаного Звіту, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 56 452 грн. 81 коп..

Звертаючись до суду з позовом про стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, ОСОБА_1 вказував, що незважаючи на визнання ДТП, в якій автомобіль зазнав механічних пошкоджень, страховим випадком та попри його вчасне звернення до страхової компанії з необхідним пакетом документів, сума страхового відшкодування виплачена не була, а його неодноразові письмові заяви та усні повідомлення на гарячу лінію страхової компанії ТДВ «СК «Кредо» щодо виплати страхового відшкодування, були проігноровані.

За змістом ст. 979 ЦК України і ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (касаційне провадження № 14-176цс18).

Відповідно до ч. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що на момент звернення до суду збитки, завдані позивачу ОСОБА_1 , не відшкодовано, сума відновлювального ремонту згідно Звіту є аналогічною сумі матеріальних збитків і становить 56 452,81 грн.. Зазначена сума знаходиться в межах суми страхового відшкодування за шкоду майну (130 000 грн.) згідно Договору страхування цивільно-правової відповідальності, а тому вона підлягає стягненню на користь потерпілої особи ОСОБА_1 із страховика винної у ДТП особи ОСОБА_2 - ТДВ «СК «Кредо».

Покликання апеляційної скарги на безпідставність стягнення вартості відновлювального ремонту з огляду на те, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в 10-денний термін після отримання повідомлення про страховий випадок ТДВ «СК «Кредо» було проведено огляд автомобіля і складено акт технічного огляду, у якому зафіксовано характер кожного пошкодження, апеляційним судом оцінюються критично. До апеляційної скарги не долучено матеріалів огляду автомобіля, акту технічного огляду, звіту про визначення суми страхового відшкодування, а сам позивач стверджує, що йому не було відомо про огляд автомобіля, він направив всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування, але жодних виплат проведено не було, жодної інформації йому не надходило. В зв`язку з цим, позивач вимушений був проводити експертне дослідження, за яке сплатив 2 500 гривень, які судом стягнуто на його користь правомірно.

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного обрахунку вартості відновлювального ремонту та визнання цих вимог на суму 34027,26 грн., апеляційним судом відхиляються. Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що до звіту включено деталі, які не були пошкоджені під час ДТП 23.11.2021 року, не ґрунтуються на відповідних доказах. Зокрема, не зазначено, які деталі безпідставно були включені до звіту.

Згідно звіту № 032/2022 про оцінку автомобіля FORD MONDEO, д.н.з. НОМЕР_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки FORD MONDEO, д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП на дату ДТП (23.11.2021 року) без ПДВ складає 56 452 грн. 81 коп. Як зазначено в дослідницькій частині вказаного звіту, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 56452 грн. 81 коп. Вказаний звіт проведений оцінювачем, є вмотивованим, при розрахунках застосована відповідна Методика, яка зазначена у звіті, при визначенні вартості відновлювального ремонту, який є ідентичним сумі матеріальних збитків, враховано коефіцієнт фізичного зносу, а тому стягнення вартості відновлювального ремонту в сумі, що в цьому звіті вказана, є обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оцінюючи обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля та відмову у задоволенні цих вимог до ОСОБА_2 . Оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

До Рівненського апеляційного суду ОСОБА_1 подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, яка обґрунтована тим, що після отримання копії апеляційної скарги він звернувся до адвоката за наданням правової допомоги та уклав відповідний договір на представництво його інтересів у Рівненському апеляційному суді. Просив суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на свою користь кошти в сумі 12 000,00 грн., які були потрачені ним на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Заява ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції заявником надано: копію Акту виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 11.112.2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та АО «Голос Закону» адвокатом Остапчуком Борисом Петровичем; копію ордера № 1114453 від 11.12.2023р., виданого адвокатом Остапчуком Б.П. ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 11.12.2023р.;копію свідоцтва адвоката на право зайняття адвокатською діяльністю;копію квитанції від 30.12.2023 року про сплату ОСОБА_1 коштів у сумі 12 000,00 грн. на користь АО «Голос Закону».

Заява про стягнення витрат на правничу допомогу подана до Рівненського апеляційного суду 21 грудня 2023 року, тобто у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Оцінюючи розмір понесених заявником витрат, апеляційний суд вбачає штучне завишення заявленої суми та приходить до переконання про часткове стягнення витрат на оплату правничої допомоги.

Так, Європейський суд з прав людини основними критеріями судових витрат, що підлягають відшкодуванню, називає їх (а) фактичність, тобто їх реальне підтверджене здійснення, (б) неминучість, тобто відсутність альтернативних шляхів забезпечення такого ж захисту/представництва, і (в) обґрунтованість, тобто пропорційність вчинених дій до наявних завдань та отриманого результату й адекватність оголошеної ціни за виконану роботу. Такий погляд сформовано, зокрема, у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України».

Заявлені представником позивача вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу, на думку апеляційного суду, не відповідають критеріям неминучості та обґрунтованості, оскільки викладені у Акті виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 11.12.2023 року види послуг (правової допомоги), наданої адвокатом, свідчать про штучне завищення суми витрат на правову допомогу.

Так, у Акті виконаних робіт у п. «в» вказано про участь в судових засіданнях апеляційного суду вартістю 2 000,00 грн., однак ця справа розглядалася Рівненським апеляційним судом 23 січня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому судові засідання в ній не проводилися.

Окрім того у п. «а» вказано такі види послуг, як: аналіз діючого законодавства з питань відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП; підбір та аналіз судової практики стосовно спорів подібного характеру; вивчення законодавства, що підлягає застосуванню в апеляційній інстанції; зустріч з довірителем та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції загальною вартістю 5 000,00 грн.

На думку суду, обґрунтованою вимогою є остання - щодо визначення стратегії захисту інтересів заявника під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а решта перелічених у цьому підпункті послуг не відповідають критерію неминучості, адже в суді першої інстанції по цій справі захист інтересів позивача здійснював цей же адвокат, йому відомі усі обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини було предметом вивчення адвоката на стадії розгляду спору місцевим судом, що, в тому числі, підтверджується Актом виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 30.12.2022 року в суді першої інстанції, (а.с. 27), і за таку правничу послугу судом першої інстанції стягнуто відшкодування витрат на правничу допомогу.

Також на увагу заслуговують вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, що зазначені в п. «б» Акті виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 11.12.2023 року, а саме: підготовка відзиву на апеляційну скаргу та формування пакету документів вартістю 5 000,00 грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якшо керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, е завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Такого висновку дійшов Верховний Суд 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19).

Отже, при визначенні суми відшкодування апеляційний суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За наведеного, апеляційний суд приходить до переконання про необхідність стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, понесених на оплату послуг адвоката Остапчука Бориса Петровича при перегляді справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000,00 гривень, куди включено вартість послуг із підготовки відзиву на апеляційну скаргу та формування пакету документів в сумі 5 000,00 грн. та вартість зустрічі з довірителем та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1 000,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 141, 270, 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 січня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.