ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024року

м. Київ

справа № 592/8363/20

провадження № 61-8621св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Резниченко Микола Олександрович,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2022 року в складі судді Котенко О. А. та постанову Сумського апеляційного суду від 17 січня 2023 року в складі колегії суддів: Ткачук С. С., Криворотенка В. І., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та проси визнати недійсним договір позики грошей від 14 вересня 2016 року, укладений між ним та відповідачем.

Позов мотивований тим, що 14 вересня 2016 року він уклав з ОСОБА_2 договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Резниченком М. О. за реєстровим № 683, відповідно до пункту 1 якого відповідач передала, а він прийняв у власність 2 246 210,00 грн, що еквівалентно 85 000,00 доларів США. Факт отримання грошей підтверджується власноручно складеною ним розпискою.

Він з відповідачем є рідними братом і сестрою. Вказаний договір укладався на прохання ОСОБА_2 з метою впорядкування позичкових відносини, які склалися між сторонами до його укладення, оскільки фактично ще у вересні 2014 року відповідач позичила йому кошти у сумі 80 000,00 доларів США, але у 2016 році виявила бажання укласти його для забезпечення можливості спадкування її сином цих коштів. В документах було вказано суму 85 000,00 доларів США, оскільки сторони на той момент досягли згоди, що грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США, які він фактично не отримував, будуть компенсувати відповідачу можливі фінансові втрати від користування її грошима. Також вони дійшли згоди, що гроші будуть повертатися у тій же валюті, в якій вони отримані - доларах США.

14 вересня 2016 року на виконання договору відповідач не передавала йому грошові кошти. У тексті розписки міститься посилання на договір із зазначенням його реквізитів та реєстраційного номеру, тобто присутнє порушення хронології подій виконання договору, що підтверджує факт складання розписки без реального наміру сторін на передачу коштів.

Незважаючи на формальний характер договору позики, відповідач наприкінці 2019 року звернулася до суду з позовом про стягнення з нього боргу за вказаним договором.

Спірний договір не спрямований на настання реальних наслідків. Той факт, що на виконання договору відповідач не передавала йому грошових коштів, підтверджується висновками експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень в справі

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності фіктивності правочину. ОСОБА_2 надала позивачу в позику кошти у розмірі 2 246 210,00 грн, що є еквівалентом 85 000,00 доларів США, на підставі договору від 14 вересня 2016 року і бажала отримати вказану суму від позивача у строк до 01 жовтня 2017 року.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 вересня 2021 року у справі № 592/17962/19, яке набрало законної сили, було встановлено обставини того, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у позику, проте у визначений договором позики строк кошти не повернув. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноруч написаною позичальником в момент передачі йому грошей. Вказаним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за вказаним договором позики в розмірі 2 246 210,00 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 січня 2023 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16; у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 464/5314/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Передача грошових коштів за договором позики від 14 вересня 2016 року № 683 не відбулася, а тому відсутня обов'язкова ознака реальності такого договору. В самій розписці зазначається, що вона складена на підставі договору позики грошових коштів від 14 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Резниченком М. О.

Суди не врахували невідповідність даних боргової розписки щодо валюти боргу та письмових пояснень відповідача.

Недійсність договору позики від 14 вересня 2016 року № 638 не була предметом розгляду справи № 592/17962/19, отже рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 квітня 2021 року, на яке послався суд апеляційної інстанції, не спростовує його позицію щодо безгрошовості укладеного договору позики грошей.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Ковпаківського районного суду м. Суми.

19 липня 2023 року справа № 592/8363/20 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 14 вересня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Резниченком М. О. та зареєстрований в реєстрі за №683. Відповідно до пункту 1 цього договору ОСОБА_2 як позикодавець передала, а ОСОБА_1 як позичальник прийняв у власність грошові кошти у розмірі 2 246 210,00 грн, що є еквівалентом 85 000,00 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на день укладання цього договору 1 долар США = 26,4260 грн). Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики.

Відповідно до пункту 2 договору зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві з урахуванням офіційного курсу долара США на день платежу у строк до 01 жовтня 2017 року.

Згідно пункту 12 договору він вступає в силу і вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження факту передання грошей позичальник видає позикодавцеві розписку.

Зі змісту розписки, написаної ОСОБА_1 14 вересня 2016 року, вбачається, що він відповідно до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Резниченком М. О. 14 вересня 2016 року, реєстровий № 683, отримав від ОСОБА_2 у позику суму у розмірі 2 246 210,00 грн, що є еквівалентом 85 000,00 доларів США по офіційному курсу НБУ станом на день укладення договору, і зобов`язується повернути їх у строк до 01 жовтня 2017 року без сплати процентів.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано висновок № 6902 експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа, складений 13 травня 2020 року, відповідно до якого психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що у вересні 2016 року при укладення договору позики він отримував грошові кошти від ОСОБА_2 , не виявляються; виявляються психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що він отримував грошові кошти від ОСОБА_2 у вересні 2014 року; психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що він отримував від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 85 000,00 доларів США, не виявляються; вербальні твердження ОСОБА_1 щодо повернення ним частини позичкових коштів ОСОБА_2 особисто узгоджуються з його психофізіологічними реакціями на перевірочні питання, які були зареєстровані в ході експертного дослідження; вербальні твердження ОСОБА_1 щодо повернення ним частини позичкових коштів ОСОБА_2 через третіх осіб узгоджуються з його фізіологічними реакціями на перевірочні питання, які були зареєстровані в ході експертного дослідження.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 квітня 2021 року у справі № 592/17962/19, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики грошей в розмірі 2 246 210,00 грн, 3% річних у розмірі 144 926,70 грн, що загалом становить 2 391 136,70 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у борг на підставі договору позики від 14 вересня 2016 року, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою, проте у строк, встановлений договором, кошти не повернув.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що ОСОБА_1 не довів належними та достатніми доказами обставини того, що в момент укладення договору позики відповідач не надала йому в борг грошові кошти, відтак цей договір не був спрямований на настання реальних наслідків, передбачених ним, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до часини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 вересня 2021 року у справі № 592/17962/19, яке набрало законної сили, встановлено факт укладення між сторонами договору позики від 14 вересня 2016 року, отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів в борг, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за оскаржуваним договором.

За таких обставин безпідставними є посилання позивача на неотримання ним коштів від ОСОБА_2 як на підставу для визнання недійсним договору позики.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначеній в касаційній скарзі постанові.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко