П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року місто Київ

справа № 753/4502/23

провадження № 22-ц/824/6175/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Гайдаш Олександром Володимировичем,

на рішення Дарницького районного м. Києва від 20 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Лужецької О.І..

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дати подання позову.

Позов обґрунтовано тим, що 5 березня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області між сторонами було зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ), від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка - ОСОБА_3 (свідоцтво про народження від 20 квітня 2010 року серії НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 син - ОСОБА_4 (свідоцтво про народження від 8 травня 2013 року серія НОМЕР_3 ). Після того, як позивачка озвучила свій намір розірвати шлюб з відповідачем, ОСОБА_2 почав діями та словами чинити психологічний тиск на неї та їхніх спільних дітей. Змушував дітей обирати, з ким вони хочуть залишитись, залякувати про переїзд у невідомому напрямку, в разі обрання сторони матері, чим довів дітей до сліз та істерики.

На час подачі позовної заяви ОСОБА_1 в Дарницькому районному суді м. Києва знаходилась на розгляді справа за позовною заявою ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Рішення по цій справі на той час прийнято не було.

Позивачка працевлаштована, проте вважає, що відповідач також має приймати участь в забезпеченні коштами спільних дітей. Стверджує, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі, оскільки він працездатний, оформлений як фізична особа-підприємець та інших осіб на утриманні не має.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів ) на двох дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 березня 2023 року і до повноліття дітей.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гайдаш О.В. 4 серпня 2023 року подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини справи, внаслідок чого, невірно застосував норми матеріального права. Підставою для задоволення позову стало неправдиве твердження позивачки, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають із нею, з чим відповідач не погоджується. Звертає увагу, що був позбавлений можливості спростувати обставини вказані позивачкою з причини його неповідомлення ні про судовий розгляд, ні про позов. Про існування позову про стягнення аліментів дізнався через представника, який здійснював моніторинг стану розгляду заяви відповідача про визначення місця проживання дітей.

Також зазначає, що після припинення фактичного подружнього життя у грудні 2022 року та розірвання шлюбу за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року по справі № 753/14518/22 діти проживали з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . В той же час, мати дітей ОСОБА_1 тривалий час (тижнями) перебувала у відрядженнях та майже не приймала участі у житті дітей. У грудні 2022 року позивачка змінила місце проживання на м. Бориспіль, де проживає з іншим чоловіком. У квітні 2023 року ОСОБА_1 без згоди відповідача, змінила місце проживання дітей, що негативно вплинуло на їхній психологічний стан. Вказує, що син ОСОБА_4 з середини травня 2023 року постійно проживає за власним бажанням з батьком, а дочка ОСОБА_3 через пережиту психоемоційну травму майже не спілкується з батьками та проживає з матір'ю. Відповідач намагається приймати участь у житті дочки, передаючи їй грошові кошти та речі через своїх батьків.

Разом з тим, відповідач 5 червня 2023 року звернувся із заявою про визначення місця проживання дітей до органу опіки та піклування. У висновку Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації встановлено, що батько ОСОБА_2 проживає з сином ОСОБА_7 , проживають вони у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживають діти, виходячи із змісту ст. 181 СК України.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому викладені заперечення проти доводів апеляційної скарги, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 250, 00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу витребувано з Дарницького районного суду м.Києва.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 листопада 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 березня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7). ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 син - ОСОБА_4 (а.с.8-9).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, однак відповідач допомоги на утримання дітей не надає, суд, ураховуючи матеріальний стан відповідача, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на корить позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 березня 2023 року і до повноліття дітей.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, батьком яких є відповідач.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вбачається з матеріалів справи, на час подання позовної заяви до суду першої інстанції діти проживали разом із матір`ю.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановивши, що неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з матір`ю і знаходяться на її утриманні, батько ОСОБА_2 належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача і стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. При цьому, судом першої інстанції враховано, що на утриманні відповідача інших дітей, щодо яких у нього виникає обов`язок утримання відповідно до закону, немає.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду першої інстанції заперечень, пояснень чи інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість надання неповнолітнім дітям матеріальної допомоги в розмірі від усіх видів його доходу.

Доводи апеляційної скарги в частині не повідомлення відповідача про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 спростовуються наявним в матеріалах справи зворотнім повідомленням (а.с. 24) з відміткою «вручено особисто» 18 травня 2023 року, підписом та вказаним прізвищем « ОСОБА_1 » про отримання копії ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження та копію позовної заяви, надісланого на адресу місця реєстрації відповідача: АДРЕСА_2 .

Також зазначені в апеляційній скарзі посилання відповідача на те, що з грудня 2022 року, після припинення фактичного подружнього життя та розірвання шлюбу, діти проживали з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , суперечать вказаним в ті й же апеляційній скарзі обставинам, що у квітні 2023 року позивачка, без згоди батька, змінила місце проживання дітей.

5 червня 2023 року відповідач звернувся із заявою про визначення місця проживання дітей до органу опіки та піклування та з аналогічним позовом до Дарницького районного суду м. Києва. На час розгляду апеляційної скарги, рішення судом першої інстанції по справі № 753/10646/23 не прийнято.

В додатках до апеляційної скарги міститься копія акту оцінки потреб сім`ї/особи складена працівником Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації. В супровідному листі до якого, підписаним заступником начальника служби - начальником відділу сімейної політики, зазначено, що станом на 28 липня 2023 року, працівниками служби не обстежувалися умови проживання дитини та батька за місцем їх проживання, а висновки, викладені в акті, записувались, як вказано в акті - «зі слів батька». Тобто, вже після винесення рішення судом першої інстанції.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів, у визначеному судом першої інстанції розмірі, останній, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного м. Києва від 20 червня 2023 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_2 , поданою адвокатом Гайдаш Олександром Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного м. Києва від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус