КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 379/1269/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4173/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Приходька Сергія Володимировича на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 15 вересня 2023 року (суддя Бакал О.А.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державних виконавців Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

встановив:

у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, у якій просила: визнати протиправною бездіяльність співробітників Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не знятті арешту з майна покійного ОСОБА_2 , який накладений постановою № 564/8 від 22 листопада 2010 року та постановою б/н від 19 квітня 2011 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; скасувати арешт, що був накладений відділом Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, правонаступником якого є Вишневий відділ ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на все майно покійного ОСОБА_2 постановою № 564/8 від 22 листопада 2010 року та постановою б/н від 19 квітня 2011 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Мотивуючи свою скаргу, ОСОБА_1 зазначала, що рішенням Таращанського районного суду Київської області № 2-555/2009 від 14 грудня 2009 року із ОСОБА_2 на її користь були стягнуті аліменти на сина ОСОБА_3 , на виконання якого було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. ОСОБА_2 сплатив наявний у нього на той момент борг та в подальшому належним чином виконував обов`язки по утриманню сім`ї, у зв`язку з чим вона подала заяву про повернення виконавчого листа, на підставі якої виконавче провадження було закрито.

Скаржниця зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, однак вона та її син не змогли отримати свідоцтва про право на спадщину, оскільки арешт, накладений державним виконавцем на майно ОСОБА_2 постановою № 564/8 від 22 листопада 2010 року та постановою б/н від 19 квітня 2011 року, знято не було. На запит від 25 липня 2023 року, державний виконавець повідомив, що виконавче провадження № НОМЕР_1 завершено, а термін зберігання матеріалів виконавчого провадження закінчився.

Скаржниця посилалася на те, що відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

ОСОБА_1 , посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11, зазначала, що у разі повного виконання виконавчого документа, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні, а не зняття арешту на майно заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 15 вересня 2023 року скаргу задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з усього майна ОСОБА_2 , накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 22 листопада 2010 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Таращанського районного суду № 2-555/09, виданого 14 грудня 2009 року. Зобов`язано начальника Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений на підставі постанови відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 22 листопада 2010 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Таращанського районного суду № 2-555/09, виданого 14 грудня 2009 року, та виключити відомості про цей арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В іншій частині скарги - відмовити.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Приходько С.В. просить ухвалу суду в частині відмови у задоволенні скарги скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Представник скаржниці зазначає, що 25 липня 2023 року на його адресу надійшла відповідь державного виконавця, відповідно до якої виконавче провадження № НОМЕР_1 завершено, а матеріали виконавчого провадження знищено. Разом з цим листом було надано лише копію постанови про арешт майна боржника від 22 листопада 2010 року та копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 грудня 2017 року. При цьому відсутня будь-яка інформація про наявність інших виконавчих проваджень щодо покійного ОСОБА_2 , в межах яких міг бути накладений арешт на майно ОСОБА_2 постановою від 19 квітня 2011 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (78, 94-95, 142), тричі свого представника у судове засідання не направив, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Приходька С.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 14 грудня 2009 року у справі № 2-555/2009 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 20 листопада 2009 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку в місяць. Також було стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 380грн витрат, понесених нею на правову допомогу. Крім того, із ОСОБА_2 стягнуто на користь держави 51грн судового збору та 120грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (с.с.8).

14 грудня 2009 року Таращанським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист № 2-555/2009 (с.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що зазначений виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Києво-Святошинському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області (ВП № НОМЕР_1).

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 22 листопада 2010 року накладено арешт на все майно ОСОБА_2 .

Постановою заступника начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Казанцева Д.О. від 28 грудня 2017 року виконавчий лист № 2-555/2009, виданий 14 грудня 2009 року Таращанським районним судом Київської області, на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» був повернутий стягувачу (с.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (с.с.5).

Постановою державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Київської області Білінець О.П. від 19 червня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на все нерухоме майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладено арешти постановою Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського району Київської області № 564/8 від 22 листопада 2010 року (реєстраційний номер обтяження: 10513583) та постановою Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського району Київської області б/н від 19 квітня 2011 року (реєстраційний номер обтяження 11089424) (с.с.6-7).

Листом від 10 липня 2023 року Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1 знищені на підставі пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, у зв`язку із закінченням строку зберігання, (с.с.11).

Частково задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність протягом п`яти років не скасованого арешту на майно боржника, накладеного у ВП НОМЕР_1, за умови відсутності майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Ухвала суду в частині задоволення вимог скарги не оскаржується, тому відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині скасування арешту, що був накладений відділом ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції на все майно ОСОБА_2 постановою б/н від 19 квітня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що цей арешт був накладений саме в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-555/09, виданого Таращанським районним судом 14 грудня 2009

року.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.

З наданих суду документів встановлено, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на все нерухоме майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладено арешт постановою Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського району Київської області б/н від 19 квітня 2011 року (реєстраційний номер обтяження 11089424).

Листом начальника Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області від 1 листопада 2023 року адвокату Приходьку С.В. повідомлено про неможливість встановити номер виконавчого провадження, при здійсненні якого був накладений арешт на майно ОСОБА_2 постановою б/н від 19 квітня 2011 року.

Листом заступника начальника міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) М.Сувало від 9 січня 2024 року адвокату Приходьку С.В. повідомлено про неможливість встановити виконавче, в рамках якого 19 квітня 2011 року накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 .

Отже, під час розгляду скарги не було достеменно встановлено, що арешт на майно ОСОБА_2 постановою б/н від 19 квітня 2011 року був накладений у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Разом з цим, достовірно встановлено, що арешт був накладений постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області і даний арешт перешкоджає ОСОБА_1 , як спадкоємиці ОСОБА_2 , оформити своє право на спадкове майно.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи

недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 340/25/19 зроблено висновок, якщо підставою позову про скасування арешту, накладеного на невизначене майно спадкодавця, що перешкоджає спадкоємцю в оформленні спадкових прав на майно, то позов спрямований на захист цивільних прав, пов`язаний з оформленням права власності на спадкове майно та фактично є різновидом негаторного позову, який підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зверталися до суду з позовом до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна. Ухвалою судді Києво-Святошинського району Київської області від 7 серпня 2023 року (справа № 369/12245/23) у відкритті провадження відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року ухвала судді від 7 серпня 2023 року залишена без змін.

Враховуючи вищезазначені обставини, ОСОБА_1 позбавлена можливості захистити свої порушені права шляхом звернення до суду з повторним позовом у порядку цивільного судочинства, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути її вимоги у рамках даної справи.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи

за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби),

банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Під час апеляційного розгляду не було встановлено, що арешт на майно ОСОБА_2 був накладений в інтересах іншої особи, ніж ОСОБА_1 .

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З листа заступника начальника міжрегіонального управління - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) М.Сувало від 9 січня 2024 року вбачається, що перевіркою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби перебували виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 : № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Таращанського районного суду від 14 грудня 2009 року № 2-555/09 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , у якому 28 грудня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна; № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Таращанського районного суду від 14 грудня 2009 року № 2-555/09 про стягнення на користь держави витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120грн, у якому 8 листопада 2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення; № НОМЕР_3 з примусового виконання постанови Києво-Святошинського РВ ГУ від 11 травня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 штрафу на користь держави у розмірі 51грн, у якому 12 жовтня 2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення.

Також у листі зазначено, що автоматизована система виконавчого провадження не містить відомостей про винесення 19 квітня 2011 року державним виконавцем при здійсненні виконавчих проваджень постанови про арешт майна боржника.

Оскільки виконавчі провадження № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 закінчені у зв`язку із фактичним виконанням рішення, а виконавче провадження № НОМЕР_1 не здійснюється, виконавчий лист про стягнення аліментів не може бути повторно пред`явлений до виконання у зв`язку із смертю боржника, арешт майна ОСОБА_2 був накладений 19 квітня 2011 року та перешкоджає спадкоємцю ОСОБА_1 в оформленні спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , що свідчить про порушення її прав, скарга подана учасником виконавчого провадження, у рамках якого міг бути накладений арешт на майно боржника, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для захисту справ та інтересів скаржниці, тому скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції,

обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, тому ухвала суду в частині відмови у задоволенні скарги підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вимог скарги.

Керуючись статями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Приходька Сергія Володимировича задовольнити.

Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 15 вересня 2023 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт майна ОСОБА_2 , накладений постановою від 19 квітня 2011 року.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук