Справа № 372/2744/24
Провадження № 2-1491/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Проць Т.В.

при секретарі Лимаренко О.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права іпотекодержателя,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2024 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати АТ «Універсал Банк» іпотекодержателем частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 27.02.2024 року у справі № 372/5053/23 та частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 27.02.2024 року у справі № 372/5053/23. В обґрунтування зазначених вимог вказав, що 21.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 009-2008-247, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 66 000 доларів США. 21.02.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 . 21.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_2 укладено договір поруки № 009-2008-247-Р. 21.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язань укладено договір іпотеки нерухомого майна квартири, загальною площею 55,77 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В. з реєстровим номером 816. Таким чином, кредит отримувався на придбання майна, а саме двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вказав, що Банк був вимушений звернутися до суду, оскільки умови кредитного договору ОСОБА_2 не виконав. 21.05.2014 року Обухівським районним судом Київської області ухвалено рішення по цивільній справі № 372/95/14-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 009-2008-247 від 21.02.2008 року у розмірі 643 028,30 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 3441 грн. 17.06.2022 року рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі № 372/4450/21 солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» 3 % річних в розмірі 141 466,23 грн., інфляційні втрати в розмірі 57 872,55 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 996,69 грн. з кожного. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27.09.2023 року солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» 3 % річних та інфляційні втрати в розмірі 240 984,31 грн. та витрати по сплаті судового збору з кожного. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27.02.2024 року квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та за кожним з подружжя визнано право власності на її частку. Оскільки у разі звернення рішення до виконання, щодо внесення змін щодо права власності в реєстрі речових прав стосовно часток поділеної подружжям квартири, Банк позбавиться можливості реалізувати свої права як іпотекодержатель та втратить право іпотеки на вказані частини квартири.

Ухвалою судді від 23.05.2024 року вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 03.06.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

09.09.2024 року представник ОСОБА_3 адвокат Корзаченко В.М. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач не надав суду доказів порушення свого права чи інтересу та обрав неправильний спосіб захисту, який не призводить до поновлення його прав та інтересів. Обраний позивачем спосіб захисту суперечить задекларованим державою принципам добросовісності, справедливості та правової визначеності, не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та спричиненим цим рішенням наслідкам, оскільки відповідач ОСОБА_3 не вчиняла дій щодо перереєстрації на своє ім`я права власності на частину квартири згідно із вказаним у позові судовим рішенням, що унеможливлює заявлених позовних вимог, як передчасних.

17.09.2024 року представник позивача адвокат Сахабутдінов В.Ю. подав до суду відповідь на відзив, де вказав, що ОСОБА_3 ініціювала судовий розгляд з метою поділу предмету іпотеки, тому Банк позбавлений можливості реалізувати свої права як іпотеко держатель.

Ухвалою суду від 23.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд цивільної справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові та просив задовольнити.

Відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши представника позивача, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи суд встановив наступне.

21.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 009-2008-247, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 66 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та на умовах зазначених у договорі, а саме на рівні 12,45% річних.

21.02.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

21.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_2 укладено договір поруки № 009-2008-247-Р.

21.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язань укладено договір іпотеки нерухомого майна квартири, загальною площею 55,77 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В. з реєстровим номером 816.

21.05.2014 року Обухівським районним судом Київської області ухвалено рішення по справі № 372/95/14-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 009-2008-247 від 21.02.2008 року у розмірі 643 028,30 ( шістсот сорок три тисячі двадцять вісім гривень тридцять копійок) гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту - 519 449,96 гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 03.10.2013 року становить 64 988,11 доларів США; заборгованості по відсотках за користування кредитом - 123 359,97 гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 03.10.2013 року становить 15 433,50 доларів США; заборгованості по підвищених відсотках 218,37 гривень що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 03.10.2013 року становить 27,32 долари США з та витрат по сплаті судового збору.

17.06.2022 року Обухівським районним судом Київської області ухвалено рішення по справі № 372/4450/21 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 141466 (сто сорок одну тисячу чотириста шістдесят шість) грн. 23 коп. інфляційних втрат, 57 872 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот сімдесят дві) грн. 55 коп. трьох процентів річних та витрат по сплаті судового збору.

27.09.2023 року Обухівським районним судом Київської області ухвалено рішення по справі № 372/2354/23 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користьАТ «Універсал Банк» заборгованості у вигляді інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 240 984,31 грн. та витрат по сплаті судового збору.

27.02.2024 року Обухівським районним судом Київської області ухвалено рішення по справі № 372/5053/23 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та визнано за кожним з власників по частці вказаного майна.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом представник позивача зазначав, що у випадку звернення до виконання рішення суду про поділ майна подружжя відповідачами та внесення відповідних даних до Реєстру речових прав, позивача буде позбавлено права іпоткодержателя спірної квартири АДРЕСА_1 .

Однак суд з такими доводами погодитись не може виходячи з наступного.

Так, у справі, яка розглядається, визначено частки у спільній сумісній власності подружжя за рішенням суду за позовом одного із подружжя (співвласника), спільна сумісна власність подружжя припинена шляхом перетворення у спільну часткову власність. Тобто колишнє подружжя залишаються співвласниками майна, що є частковою спільною власністю, право власності до іншої особи не перейшло, а змінено вид спільної власності.

У разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» містить перелік підстав припинення іпотеки, який не є вичерпним, але інші підстави, які не зазначені у цьому переліку, у будь-якому випадку мають бути передбачені цим Законом.

Серед підстав припинення іпотеки відсутній юридичний факт визнання права на частку в праві спільної власності на майно, що перебуває у спільній сумісній власності.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, зазначені у статті 23 Закону України «Про іпотеку», виникають лише у разі зміни суб`єкта права власності (особи власника). Оскільки внаслідок поділу спільної сумісної власності, як у цій справі, зміни власника (переходу права власності) не відбулося, а спільна сумісна власність трансформувалася у спільну часткову власність тих самих співвласників.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_6 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» констатував, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Аналогічний підхід підлягає застосуванню при визначенні розміру часток у праві спільної сумісної власності подружжя при його поділі. Тобто, якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, то наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя, не припиняє іпотеку.

Такий висновок узгоджується із положеннями статті 17 Закону України «Про іпотеку», в якій визначено підстави припинення іпотеки, якими є, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним (частина перша), а також передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя).

Оскільки Законом України «Про іпотеку» не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як визначення часток подружжя у спільному сумісному майні, то поділ майна подружжя у такий спосіб не припиняє іпотеку й відповідно не порушує прав іпотекодержателя.

Оскільки позивачем під час розгляду справи не доведено наявність порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, які б підлягали судовому захистові, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд звертає увагу, шо зазначені представником позивача у позові висновки Верховного Суду стосуються інших правовідносин, аніж ті, що є предметом розгляду, тому посилання на них є безпідставними.

Відмовляючи у позові суд відносить понесені позивачем судові витрати на його рахунок, що узгоджується із положенням ст.141 ЦПК України.

Керуючись 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263,268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права іпотекодержателя відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 11 жовтня 2024 року.

Суддя Т.В. Проць