КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5596/23
Провадження № 2/552/534/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Кумир О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської територіальної громади про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Полтавської міської територіальної громади про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Його мати ОСОБА_3 прийняла спалщину на майно , що складалась з частини кв. АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_2 . Місце реєстрації позивача АДРЕСА_3 . Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини, проте постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском терміну, встановленого законом для прийняття спадщини. Позивач є єдиним спадкоємцем, на час смерті матері проживав з нею однією сім`єю, піклувався про неї, мав спільний бюджет, здійснював у квартирі поточний ремонт, оплачував комунальні платежі. Просив встановити факт постійного проживання його разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_2 та визнати за ним право власності в порядку спадкування на зазначену квартиру.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що з 2000 року він разом з дружиною проживав з матір`ю за адресою АДРЕСА_2 . Будь-яких документів, які б підтвердили його фактичне місце проживання немає. За станом здоров`я його мати не могла самостійно себе обслуговувати, хворіла на онкологічне захворювання, а тому він проживав з нею, вів спільне господарство. Просив задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала, вважає їх доведеними та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, підтримав наданий відзив та просив відмовити в задоволенні позову за недоведеністю.

Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце судового засідання , надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність. При винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 червня 1997 року, яке видане Відділом приватизації житла технікуму м`ясної промисловості, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 лютого 2015 року, яке видане приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. ОСОБА_3 є власником частини кв. АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа на майно померлої ОСОБА_3 не знайдена.

Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 серпня 2023 року, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском терміну, встановленого законом для прийняття спадщини.

Відповідно до акту обстеження (згідно розпорядженняпо ВСП «ПФК НУХТ» №2-Р від 31 січня 2024 року) на факт проживання без реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_2 від 09 лютого 2024 року, встановлено , що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 згідно паспорту, але фактично постійно проживав та проживає без реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_2 . У тому числі ОСОБА_1 проживав у квартирі АДРЕСА_5 на час смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (разом із своєю дружиною) та здійснював за матір`ю догляд та вів спільне господарство.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 суду пояснили, що позивач проживав останні 5-6 років разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_2 , доглядав за нею, оскільки вона потребувала допомоги. Позивач користувався сараєм, що розміщений у подвір`ї, де зберігав свої інструменти.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частинами першою, другою та шостою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію свого місця проживання (якщо спадкоємець знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання та не звернувся до органу реєстрації після прибуття до нового місця проживання) доказом постійного проживання із спадкодавцем є довідка ЖЕО (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 185/8005/16-ц).

Позивач з 07 квітня 1998 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_3

Згідно довідки № 88 від 21 лютого 2024 року виданої Відокремленим структурним підрозділом «Полтавський фаховий коледж Національного університету харчових технологій», ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 18 квітня 2003 року. Довідка не містить відомостей , що з ОСОБА_3 проживали без реєстрації інші особи.

Показання свідків про проживання позивача із спадкодавцем не є достатніми доказами на підтвердження заявлених вимог.

Для вирішення питання проте, чи є позивач таким, що прийняв спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, визначальним є встановлення факту постійного проживання позивача на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження факту спільного проживання позивачем не надано достатніх доказів, а саме письмових доказів, зокрема, таких як здійснення листування з ним за адресою фактичного проживання, укладення декларації з лікарем за фактичним місцем проживання тощо.

Надані квитанцій про сплату дружиною позивача комунальних послуг за адресою АДРЕСА_2 не можуть слугувати абсолютними доказами, оскільки сама оплата за послуги та фактичне проживання не є тотожними поняттями. До того ж, у судовому засіданні позивачем не надано відповідні докази, що після його фактичного мешкання за адресою АДРЕСА_2 змінились обсяги використання комунальних послуг у порівнянні з тим періодом, коли його мати жила сама.

Позивачем не доведено також і проведення будь-яких ремонтних робіт з посиланням на належні докази у спірній квартирі, а наданий лише акт здавання-приймання виконаних робіт від 26 травня 2020 року щодо встановлення захисних ролетів на вікна.

У судовому засіданні позивач як на підставу задоволення позовних вимог посилався на незадовільний стан здоров`я матері , що зумовило його проживання з нею. Посилання на відповідні захворювання, потреба у сторонній допомозі в силу певних обставин також повинна доведена бути в суді належними доказами, які позивачем не надані.

За таких обставин, позивачем не доведено в ході судового розгляду належними доказами факт постійного проживання його разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_2 , а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Як наслідок і похідна вимога щодо визнання права власності на спадкове майно не може бути задоволена.

Керуючись ст. ст.10,12,76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

Відповідач: Полтавська міська територіальна громада (місце знаходження м. Полтава, вул. Соборності, 36, ідентифікаційний код в ).

Повний текст судового рішення виготовлений 11 жовтня 2024 року.

Головуючий Ж.В. Кузіна