Справа №731/982/23
Провадження №2/731/44/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

cудді Савенка А.І.,

за участю секретаря Сергієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 08 січня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис № 1119, яким стягнуто з нього на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № від 14 червня 2020 року на загальну суму 10 346,50 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. 16 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 та проводиться стягнення боргу. Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року замінено сторону стягувача у вказаному виконавчому провадженні на ТОВ «ДЕБТ ФОРС».

Оскільки заборгованість за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису нотаріуса була спірною, є необґрунтованою та безпідставною, він ніколи не укладав кредитних договорів з ТОВ «ІНФІНАНС», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС», письмових вимог (повідомлень) про повернення боргу від вказаних товариств він не отримував, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню, та стягнути безпідставно отримані за виконавчим написом кошти: з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» - у сумі 316,65 грн, з ТОВ «ДЕБТ ФОРС» - у сумі 3 689,05 грн.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 02 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 29 січня 2024 року.

На підставі заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ухвалою від 02 січня 2024 року стягнення в межах виконавчого провадження за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса зупинено (а.с. 34-35).

23 січня 2024 року від відповідача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 88-95).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі (а.с. 1-5).

Відповідач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 61). Відзиву на позовну заяву або заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло.

Відповідач ТОВ «ДЕБТ ФОРС» свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 60). Надіслали відзив на позовну заяву (а.с. 88-95), у якому просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказали, що на час вчинення виконавчого напису заборгованість ОСОБА_1 була безспірною. Це повинен був перевірити нотаріус і він це перевірив. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження сплати заборгованості за договором. Щодо стягнення отриманих коштів наголошують, що наявність договірних відносин виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Під час здійснення примусового стягнення боргу приватний виконавець діяв правомірно.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с. 62, 63). Заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань до суду від нотаріуса не надходило.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О., у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 59), заперечень, пояснень або заяв з процесуальних питань до суду не подав, надав витребувані судом засвідчені копії матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2 (а.с. 64-84).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 січня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис № 1119, яким стягнуто з нього на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № від 14 червня 2020 року на загальну суму 10 346,50 грн (а.с. 7).

Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що 14 червня 2020 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «ІНФІНАНС» кредитний договір № .

ТОВ «ІНФІНАНС» відступило своє право вимоги за вищезазначеним кредитним договором на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Строк платежу за договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Загальна сума заборгованості за період з 18 жовтня 2021 року до 02 грудня 2021 року становить 10 346,50 грн, з яких: 1 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 846,50 грн - заборгованість за процентами та комісією; 500,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису.

На підставі виконавчого напису нотаріуса та заяви стягувача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 16 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 (а.с. 12, 65, 71) та до 03 січня 2024 року (дата постанови про зупинення вчинення виконавчих дій (а.с. 83) проводилося стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 (а.с. 72-82).

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2023 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 1119, вчиненого 08 січня 2022 року, на ТОВ «ДЕБТ ФОРС», про що приватним виконавцем винесено постанову від 07 листопада 2023 року про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 81).

Внаслідок виконавчих дій приватним виконавцем перераховано на рахунок ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 250,00 грн в рахунок повернення авансового внеску та 66,65 грн заборгованості за виконавчим написом, а на рахунок ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» - 3 689,05 грн заборгованості за виконавчим написом (а.с. 30).

З копії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № , укладеного 14 червня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 , вбачається, що цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (а.с. 66-69). Предметом договору є надання коштів у позику у вигляді відновлювальної кредитної лінії, наданих ОСОБА_1 для власних потреб, кредитний ліміт - 20 000,00 грн (п. 1.6. договору). Вказаний договір не посвідчувався нотаріально (а.с. 66-69).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При цьому на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, скасовано пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 зазначено, що у зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року. Вказаною редакцією було передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди.

Таким чином, як на момент вчинення нотаріусом Личуком Т.В. виконавчого напису № 1119 від 08 січня 2022 року, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за кредитним договором є нотаріальне посвідчення такого договору.

Водночас матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що кредитний договір № від 14 червня 2020 року (договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту), укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ІНФІНАНС», посвідчувався нотаріально. Відомостей про нотаріальне посвідчення згадуваного договору в самому виконавчому написі не зазначено. Відповідачем вказаний факт також не доведено. З копії кредитного договору № від 14 червня 2020 року вбачається, що цей договір є електронним документом, який не посвідчувався нотаріально (а.с. 66-69).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, зокрема вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не посвідчений нотаріально, є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі № 754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц.

Протягом усього часу розгляду справи в суді стороною відповідача, відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимість доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуку Т.В. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором.

Так само відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час та не була погашена боржником.

Крім того, стороною відповідача не було надано доказів надсилання стороні позивача досудових вимог про виконання зобов`язань за кредитним договором, що позбавило позивача процесуальної можливості реалізувати свої права щодо вирішення спору в добровільному порядку чи оскарження такої заборгованості.

Суд звертає увагу і на те, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також сума процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд, керуючись принципом змагальності сторін, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача безпідставно отриманих за виконавчим написом коштів суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В.О. від 16 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. № 1119, виданого 08 січня 2022 року (а.с. 71). Боржником за кредитним договором відповідно до виконавчого напису нотаріуса є ОСОБА_1. (а.с. 24). Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, становить 10 346,50 грн.

Як убачається з довідки приватного виконавця Коваля В.О. № 82244 від 20 грудня 2023 року по виконавчому провадженню № НОМЕР_2 приватним виконавцем перераховано на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»: 250,00 грн в рахунок повернення авансового внеску та 66,65 грн - в рахунок погашення боргу за виконавчим написом; на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС»: 3 689,05 грн - в рахунок погашення боргу за виконавчим написом (а.с. 30).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно.

Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц.

Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі, у виді розірвання договору. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів відповідно до статті 1212 ЦК України.

Зважаючи на наведене, твердження представника відповідача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Оскільки виконавчий напис № 1119 від 08 січня 2022 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості у сумі 10 346,50 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту його вчинення, то стягнуті на підставі нього кошти підлягають поверненню, згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України, оскільки підстава, на якій вони були отримані, відпала.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити у повному обсязі, визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути безпідставно отримані за виконавчим написом кошти: з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у сумі 316,65 грн (250,00 + 66,65 грн); з ТОВ «ДЕБТ ФОРС» у сумі 3 689,05 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 247, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (, юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, б. 5б), ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» (, юридична адреса: 02121, м. Київ, Харківське шосе, б. 201/203, літера 2А, офіс 602), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович (юридична адреса: 76000, м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, б. 12), приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович (юридична адреса: 14013, м. Чернігів, пр-т Перемоги, б. 139, офіс 208), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно отриманих коштів задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1119, вчинений 08 січня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», , правонаступником якого відповідно до ухвали Варвинського районного суду Чернігівської області від 10 жовтня 2023 року у справі № 750/12808/23 є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС», , заборгованості за кредитним договором № від 14 червня 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНФІНАНС», та плати за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 10 346 (десять тисяч триста сорок шість) гривень 50 копійок.

Стягнути з відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 кошти, безпідставно отримані за виконавчим написом № 1119, вчиненим 08 січня 2022 року, у сумі 316 (триста шістнадцять) гривень 65 копійок.

Стягнути з відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь держави судовий збір у сумі 890 (вісімсот дев`яносто) гривень 01 копійка.

Стягнути з відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» на користь ОСОБА_1 кошти, безпідставно отримані за виконавчим написом № 1119, вчиненим 08 січня 2022 року, у сумі 3 689 (три тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 05 копійок.

Стягнути з відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» на користь держави судовий збір у сумі 1 793 (одна тисяча сімсот дев`яносто три) гривні 99 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.І.Савенко