Справа №155/1396/24
Провадження №2/155/433/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2024 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сметани В.М.,

при секретарі судових засідань Ревуцької М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житла

УСТАНОВИВ:

Позивач 19 серпня 2024 року звернувся до суду з позовом до відповідача, про виселення без надання іншого житла.

Позов обґрунтовує, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Вказує, що в даному житловому будинку зареєстровані він та його дочка ОСОБА_3 . Також, фактично в даному житловому будинку проживає ОСОБА_2 , колишня його дружина.

Зазначає, що після розірвання шлюбу, відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та будучи тверезою постійно влаштовує скандали, провокує бійки та неодноразово погрожувала заподіяти йому смерть. Викликаючи поліцію, завжди звинувачує його у затіяні скандалів. Вважає, що така агресивна поведінка відповідача пов`язана з її хворобою, оскільки вона є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання з 2019 року.

Також, зазначає, що погрози відповідача він сприймає серйозно, про що повідомляв представників поліції, однак, жодних заходів впливу до її не було вжито.

Враховуючи, вищенаведене просить виселити ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , без надання іншого житла.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 17 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити, з мотивів викладених у ньому. Вказував, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання будинку не надає, а навпаки псує майно, зловживає спиртними напоями та влаштовує суперечки.

Відповідач в судовому засіданні, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, зазначені дані в позові є надуманими, та не підтверджується ніякими доказами. Вказувала, що дане будинковолодіння ними було набуто спільно за час перебування в шлюбі, а тому вона має законні підстави проживати в ньому.

Заслухавши учасників справи та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (п.3 ч 2 ст.16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав №387125827 від 17 липня 2024 року, житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 76.1 кв.м., який розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :04:00:0008, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до копій витягів з реєстру територіальної громади №2024/009435291 від 07 серпня 2024 року, №2023/006085691 від 07 серпня 2023 року, за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.6, 11).

Згідно листа №59 від 13 вересня 2024 року, виданого Берестечківською міською радою, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_2 .

Також, як вбачається з копії судового рішення ухваленого Горохівським районним судом Волинської області 08 березня 2023 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 квітня 2007 року виконавчим комітетом Смолявської сільської ради Горохівського району Волинської області, актовий запис №03 - розірвано (а.с.13).

Згідно зі ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.4 ст.311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 648/448/19.

Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення визначені ст. 116 ЖК України.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За положеннями ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Отже, цивільно-правова відповідальність за ст.116 ЖК України настає при руйнуванні чи псуванні житлового приміщення, або використанні його не за призначенням, або систематичному порушенні правил співжиття. Під систематичністю розуміється вчинення двох і більше правопорушень. При цьому необхідно, щоб така поведінка винної особи була предметом розгляду органів місцевого самоврядування, поліції, прокуратури, суду, громадських організацій тощо, а застосовані заходи попередження, громадського впливу виявились безрезультатними.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Закон встановлює в якості умови виселення осіб, винних у руйнації або псуванні житлового приміщення, наявність фактів про те, що ці дії носили систематичний характер, а до винного в цьому були застосовані заходи попередження і суспільного впливу, які виявилися безрезультатними (наприклад, його поведінка була предметом розгляду органів міліції, прокуратури, суду, громадських організацій). Передбачається, що руйнація або псування здійснювалися із вини наймача.

Виселенню підлягають лише конкретно винні в цьому особи - хто-небудь із членів власника сім`ї, що сумісно проживають із ним, опікуни, попечителі, піднаймачі та інші, які спільно проживають.

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому, необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу.

До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі.

Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір`ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи позивача, що ним неодноразово викликалась поліція, суд відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.ст.12, 76-81 ЦПК України.

Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу, які свідчили, що відповідач систематично порушує правила соціалістичного співжиття, робить неможливим для інших проживання з ним в одному житловому приміщенні, а також доказів застосування до неї заходів запобігання і громадського впливу, які виявились безрезультатними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, то сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 гривень відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 16, 316, 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 109, 116, 157 ЖК України, ст. ст. 4, 48, 51, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житла - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторонами по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , паспортні дані: невідомі, РНОКПП: невідомий.

Дата складення повного тексту рішення 14 жовтня 2024 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана