Єдиний унікальний номер судової справи 462/4438/24
Номер провадження 2/462/1359/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Галайко Н. М.,

з участю секретаря судового засідання Шиманської Д. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жиравецький Т. М., 30.05.2024 року (вх. № 12866) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова (документ сформований у системі «Електронний суд» 29.05.2024 року) із позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, у якій просить суд:

- встановити факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 із 2007 року однією сім`єю з ОСОБА_3 до часу відкриття спадщини;

- визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 1-6).

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема тим, що у2007 році ОСОБА_1 закінчив Підзвіринецьку загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Городоцької районної ради Львівської області. Після закінчення школи у 2007 році позивач вступив до Львівського кооперативного коледжу економіки і права, де навчався за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста. У зв`язку із вступом до Львівського кооперативного коледжу економіки і права ОСОБА_1 переїхав жити до Львова і з 2007 року проживав разом із ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Станом на день смерті ОСОБА_3 проживав за вказаною вище адресою. Окрім цього, з 2007 року за відповідною адресою разом із ОСОБА_3 до моменту смерті останнього проживав ОСОБА_1 . Окремо вказано, що у акті № 224 від 11.08.2021 року зазначено, що комісія майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП «Левандівка» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 склала акт про те, що зі слів заявника ОСОБА_3 та сусідів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 фактично проживає по АДРЕСА_1 з 2007 року по даний час без реєстрації. Із акту № 129 від 16.05.2023 року вбачається, що комісія в складі майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП «Левандівка» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 склала акт про те, що зі слів заявника та свідків, сусідів він, який зареєстрований по АДРЕСА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації з 2007 року по даний час. ОСОБА_1 брав на себе витрати на утримання будинку та сплачував комунальні послуги за постачання газу, електричну енергію, що підтверджується платіжними інструкціями. Наведені факти дають підстави вважати, що з 2007 року позивач спільно, однією сім`єю проживав із ОСОБА_3 до дня смерті останнього, мав спільний побут із ним, здійснював витрати на утримання будинку. Враховуючи те, що позивач проживав із ОСОБА_3 з 2007 року по дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто 16 років, а відтак має право на спадкування згідно ч. 1 ст. 1264 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Для прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся до Шостої львівської державної нотаріальної із заявою від 28.03.2023 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Шоста львівська державна нотаріальна контора надала відповідь від 28.03.2023 року № 244/02-14, у якій повідомлено, що заявником не надано доказів родинних відносин зі спадкодавцем, згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 28.03.2023 року за № 71941603, відсутня інформація про наявність заповітів від імені спадкодавця. Щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , вказано, що при відсутності заповіту, ОСОБА_1 необхідно надати докази родинних відносин із спадкодавцем. У випадку неможливості надати докази родинних відносин: їх втрати, відсутності або з інших причин, для вирішення питання прийняття спадщини заявник має право звернутися до суду. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить будинок садибного типу за адресою АДРЕСА_1 , якою спадкодавець володів на праві приватної власності. Враховуючи наведені обставини, для належного оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , позивач змушений звертатись до суду із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту проживання заявника із ОСОБА_3 однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, а також визнати за ОСОБА_1 , як спадкоємцем четвертої черги за законом, право власності у порядку спадкування за законом на будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 .

ІІ. Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Галайко Н. М. (а.с. 49).

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 30.05.2024 року направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі (а.с 50, 51).

Відповіді на вказані запити надійшли до суду 01.08.2024 року (а.с 54, 55).

Судом у порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 721667 про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - позивача у справі, а також № 721668 про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі (а.с. 58, 59).

11.07.2024 року (вх. № 16517) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Жиравецького Т. М. надійшло письмове клопотання про долучення доказів (зокрема, оригіналу квитанції про сплату судового збору на переказ готівки № 56 від 11.07.2024 року) (а.с. 53).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.08.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Також, витребувано у Шостої львівської державної нотаріальної контори Львівської області копію спадкової справи (належним чином завірену), зареєстрованої у спадковому реєстрі за № 70447981 (номер у нотаріуса 107/2023), заведеної 28.03.2023 року після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 56-57).

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.07.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 63-64).

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.09.2024 року повторно витребувано у Шостої львівської державної нотаріальної контори Львівської області копію спадкової справи (належним чином завірену), зареєстрованої у спадковому реєстрі за № 70447981 (номер у нотаріуса 107/2023), заведеної 28.03.2023 року після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 77-79).

26.09.2024 року (вх. № 21878) від вказаної нотаріальної контори до суду надійшла копія спадкової справи, заведена 28.03.2023 року після смерті ОСОБА_3 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позиція сторін по справі, висловлена у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Однак 03.10.2024 року (вх. № 22404) від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, із змісту вказаної заяви вбачається, що позивач просить суд задовольнити позовні вимоги, та провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Також, суд приймає до уваги правову позицію останнього висловлену 12.09.2024 року у судовому засіданні, у якому останній надав пояснення та зазначив, що просить суд задовольнити вимоги позовної заяви у повному обсязі, з огляду на мотиви викладені у позовній заяві.

Представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Жиравецький Т. М., у судове засіданні не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Так, суд приймає до уваги усні пояснення та відповідну правову позицію останнього, висловлену 12.09.2024 року у судовому засіданні, у якому останній просив суд, з огляду на заявлені позовні вимоги та мотиви таких, задовольнити вимоги позовної заяви у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

Однак, 03.10.2024 року (вх. № 22371) від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, із змісту вказаної заяви вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення таких.

Правова позиція останньої була висловлена у судовому засіданні 12.09.2024 року, у якому відповідач надавала усні пояснення, не заперечила проти задоволення позовних вимог у цілому.

Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У зв`язку із неявкою усіх учасників справи згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи усі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

IV. Встановлені судом фактичні обставини справи.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22.02.2023 року, стверджується що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 62).

Згідно довідки № б/н з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 28.03.2023 року складена Шостою Львівською державною нотаріальною конторою м. Львів, стверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 15.02.2016 року.

Копією Акта № 224 від 11.08.2021 року стверджується, що комісія майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП «Левандівка» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 склала такий, про те, що зі слів заявника ОСОБА_3 та свідків сусідів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 фактично проживає по АДРЕСА_1 з 2007 року по даний час без реєстрації (а.с. 12).

Із копії Акта № 129 від 16.05.2023 року вбачається, що комісія у складі майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП «Левандівка» Кіт Н. Я., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 склала акт про те, що зі слів заявника та свідків сусідів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований по АДРЕСА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації з 2007 року по даний час (а.с. 11).

Окремо суд приймає до уваги, що матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_3 директору ЛКП «Леванідка» з проханням скласти акт про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 фактично проживає по АДРЕСА_1 з 2007 року по даний час без реєстрації (а.с. 20).

Із копій платіжних інструкцій, зокремавід 25.04.2023 року, 19.06.2022 року, 13.03.2022 року, 20.04.2022 року, 23.01.2022 року, 18.12.2021 року, 20.04.2022 року, 18.12.2021 року, 20.02.2022 року, 13.03.2022 року, 19.05.2022 року, 23.01.2022 року, 06.02.2022 року, 09.07.2022 року, 19.11.2022 року, 19.06.2022 року, 14.01.2023 року, 24.01.2022 року, 13.03.2022 року, 19.05.2022 року, 19.05.2022 року, 09.07.2022 року, 25.04.2023 року, 20.02.2022 року, 20.04.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 оплачував комунальні послуги (витрати на утримання будинку, оплата послуг з постачання газу, електричної енергії), які надавалися за адресою:АДРЕСА_1 .

Також, суд приймає до уваги, що матеріали справи містять фотографії (із елементами побуту ОСОБА_3 , харчування, прибирання, участь останнього у церемонії одруження позивача та інше) (а.с. 27, 28, 29, 30, 31).

З копії заяви про прийняття спадщини від 28.03.2023 року (заява № 305), посвідченої державним нотаріусом Шостої львівської державної нотаріальної контори Львівської області, встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Шостої Львівської державної нотаріальної контори Львівської областІ для прийняття спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (із тексту заяви, у тому числі вбачається, що останнє місце проживання спадкодавця зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ).

Копією листа Шостої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області № 244/02-14 від 28.03.2023 року стверджується, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що при відсутності заповіту, необхідно надати докази родинних відносин із спадкодавцем. У випадку неможливості надати докази, для вирішення питання прийняття спадщини, роз`яснено право на звернення до суду.

Із досліджених копій матеріалів спадкової справи № 107/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яку заведено (почато) 28.03.2023 року, встановлено, що будь-які особи, крім ОСОБА_1 не зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_3 .

Також суд враховує, що згідно копії довідки ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 4271-з від 29.11.2022 року стверджується, що станом на 29.12.2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за:

- ОСОБА_8 - 1/2 частки, на підставі рішення народного суду Пустомитівського району від 15.06.1976 року та 06.08.1977 року;

- ОСОБА_3 - 1/2 частки, на підставі договору дарування, посвідченого Пустомитівською нотаріальною конторою 03.08.1976 року (а.с. 46).

Копія зазначеного договору дарування міститься у матеріалах справи (а.с. 9-10).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 стверджується, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено актовий запис № 9940 (а.с. 32).

Щодо показів свідків.

Одним з видів доказів (даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи) у цивільному процесі, згідно п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України є показання свідків.

Суд зазначає, що свідки надали покази під присягою та будучи попередженими про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, у тому числі за введення суду в оману (а.с. 74, 75, 76).

Так, ОСОБА_9 , допитаний у судовому засіданні в якості свідка, будучи сусідом покійного ОСОБА_3 , надав покази та зазначив, що приблизно у 2007 році позивач приїхав до ОСОБА_3 . Позивач з ОСОБА_3 проживали разом, мали спільне господарство, проводили хатні роботи. Позивач приймав участь у ремонті будинку, допомагав ОСОБА_3 у спільному побуті.

ОСОБА_10 , допитана у судовому засіданні в якості свідка, будучи сусідкою ОСОБА_3 , надала покази та зазначила, що проживає неподалік він будинку останнього. Вказала, що знайома з останнім через те, що її мама приятелювала з ОСОБА_3 , а сестра останнього була хресною мамою свідка. Відтак і вона і її мама часто були в гостях у ОСОБА_3 . Вказала, що позивач з покійним ОСОБА_3 проживали разом приблизно з 2007 року, спільно обробляли город, садили квіти. Позивач у справі займався комунальними платежами, подавав покази лічильників. Старався доглядати за будинком, прибудинковою територією. Свідок зазначила, що покійний ОСОБА_3 розказував їй, що радий мати біля себе рідну людину ОСОБА_11 , який поруч і допомагає.

ОСОБА_12 , допитана у судовому засіданні в якості свідка, надала покази та зазначила, що позивач ОСОБА_11 приїхав жити до ОСОБА_3 дуже давно, точний рік не пам`ятає, однак вказала, що це точно більше десяти років, можливо до двадцяти. Вказала, що вона є сусідкою ОСОБА_3 , її подвір`я є найближчим до будинку останнього. Також зазначила, що позивач ОСОБА_11 постійно проживав з ОСОБА_3 , проводив господарські роботи по дому, допомагав, проводив ремонт даху, заготовлював дрова. ОСОБА_11 купував все до дому. Разом готували їсти, прибирали.

Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву у їх правдивості, покази не суперечать іншим матеріалам справи.

V. Застосоване судом законодавство.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

При цьому, суд враховує, позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) від 16.06.2021 року, згідно якої реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом № 552/196/20 від 27.05.2021 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) від 10.04.2019 року зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. 1218, 1231 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з нормами ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За змістом норми ст. 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В пункті 4.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 20.02.2012 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 від 22.02.2012), для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

Правовий аналіз законодавства свідчить, що право на спадкування у особи виникає саме за фактом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а не за самим лише фактом його реєстрації разом із спадкодавцем.

При цьому враховується, що місцем проживання фізичної особи за змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання заявника і навпаки не може бути доказом того, що заявник не проживав зі спадкодавцем, оскільки, сама по собі відсутність такої реєстрації згідно з ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є достеменним підтвердженням обставин того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідні правові позиції щодо застосування норм права сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17 та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц, які приймаються судом до уваги як такі, що є обов`язковими до застосування в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

VІ. Висновки суду.

Суд звертає увагу на те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, у рішенні «Bellet v. France» («Белле проти Франції») від 04.12.1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду висловленою у постанові № 733/324/21 від 15.09.2021 року.

Згідно вимог ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Так, з огляду на досліджену судом доказову базу, у даній конкретній справі підстав для сумніву у правдивості пояснень позивача про факт його постійного проживання разом із спадкодавцем, не виявлено.

Дослідивши обставини справи та враховуючи наведені норми, керуючись принципом верховенства права, суд дійшов висновку, що заявником на підтвердження заявленої вимоги надані докази, які є належними і допустимими, оскільки, ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, що підтверджують факт його проживання з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме у період з 2007 року по 28.03.2023 року включно. У зв`язку із зазначеним, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Оскільки позовні вимоги про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом є похідними від вимоги про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем, то вони також підлягають задоволенню.

VІІ. Судові витрати по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, при поданні позову позивачем сплачено 13 081 грн. 00 коп. (а.с. 52) судового збору, а тому ОСОБА_1 слід повернути з державного бюджету 6 540 грн. 50 коп. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову), та на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 6 540 грн. 50 коп. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову).

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме у період з 2007 року по 28.03.2023 року включно.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 6 540 (шість тисяч п`ятсот сорок) грн. 50 коп. судового збору.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Львівській області (, місцезнаходження: м. Львів, вул. К. Левицького, 18) - повернути з державного бюджету ОСОБА_1 - 6 540 (шість тисяч п`ятсот сорок) грн. 50 коп. сплаченого судового збору, згідно інструкції до платіжної інструкції на переказ готівки № 56 від 11.07.2024 року.

Порядок оскарження рішення суду та набрання ним законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ).

Текст судового рішення складено 03.10.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко