З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 384/357/24
№пр. 2/384/135/2024
24 вересня 2024 року с-ще Вільшанка
Вільшанський районний суд
Кіровоградської області
головуючого судді Сорокіної О.О.,
з участю секретаря судового засідання Рябова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Вільшанка цивільну справу за позовною заявою адвоката ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування, -
Адвокат ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовною заявою до Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 . Після смерті її батька відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить право на земельну частку (пай) розміром 4,11 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Лан» Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_4 . За життя вона не встигла прийняти спадщину після смерті батька позивача. А тому позивач є єдиним спадкоємцем.
Право на пай належало батькові позивача на підставі рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02.12.2020 у цивільній справі № 384/430/20, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом задоволені повністю.
До складу спадщини, відповідно до зазначеного рішення суду, входить право на земельну частку (пай), розміром 4,11 умовних кадастрових гектарів, у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Лан» Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, що залишилась після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку він прийняв після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №044194.
10.02.2021 ОСОБА_3 звернувся із заявою до Вільшанської селищної ради Кіровоградської області з проханням надати згоду на виготовлення технічної документації. 29.03.2021 ОСОБА_3 звернувся із заявою до Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» з проханням виконати роботи по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 29.03.2021 затверджене Технічне завдання. Рішенням позачергової десятої сесії VІІІ скликання Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 17.03.2021 № 164 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації.
Проте, звернутися із заявою до відповідача щодо затвердження технічної документації та передачі у власність з наступним проведенням державної реєстрації речових прав на вищевказані земельні ділянки ОСОБА_3 не встиг.
Проте, листом від 14.05.2024 за вих. № 01-15/273/1 позивач отримала рішення відповідача, яким їй було відмовлено. Відмова грунтується на тому, що відповідно до ч.9 ст.79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Оскільки на момент смерті ОСОБА_3 не набув права власності на земельні ділянки з вищевказаними кадастровими номерами, то відповідно ці ділянки не можуть розглядатися відповідачем як об`єкт цивільних прав.
З відмовою відповідача позивач не згодна, вважає її безпідставною, необгрунтованою, неправомірною, норми матеріального права, на які посилається відповідач, застосовані невірно та не мають відношення до ситуації, що вказана у заяві позивача. Відповідач умисно ухиляється від обов`язку завершити технічну процедуру формування земельних ділянок, чим перешкоджає праву спадкоємця на тріаду права власності, а саме закріплене та гарантоване Основним Законом України право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що належить на праві власності. А тому вона змушена звернутися до суду для захисту своїх порушених прав
Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 28 червня 2024 року у зазначеній справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи на 22 липня 2024 року.
22 липня 2024 року підготовче засідання відкладено на 15 серпня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи.
15 серпня 2024 року підготовче засідання відкладено на 16 серпня 2024 року у зв`язку з неявкою представника відповідача.
Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 серпня 2024 року.
29 серпня 2024 року розгляд справи відкладено на 24 вересня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи.
Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2024 року постановлено проводити заочний розгляд справи.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, адвокат Дідух К.О. подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлявся своєчасно та належним чином відповідно до порядку, закріпленого ч. 5 ст. 14 ЦПК України, шляхом надсилання судової повістки до електронного кабінету відповідача в підсистемі ЄСІТС. Про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2020 року позов ОСОБА_3 до Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування задоволено повністю та визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай), розміром 4,11 умовних кадастрових гектарів, у землі яка перебувала у колективній власності КСП «Лан» Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку він прийняв після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №044194. Вказане рішення набрало законної сили 05 січня 2021 року (а.с. 37-42).
Рішенням Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 17 березня 2021 року №164 надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з рішенням Вільшанського районного суду від 02 грудня 2020 року (а.с.43).

Відповідно до договору №45-ТД від 29.03.2021 Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» Кіровоградської регіональної філії за заявою ОСОБА_3 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформовано дві земельні ділянки, яким присвоєні кадастрові номера: :02:000:0310, площею 2,3422 га та :02:000:0393, площею 1,7648 га. (а.с. 47-106).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Миколаїв Миколаївської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22 квітня 2021 року Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.45).

27 січня 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевою О.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 та складається з 1/2 частки права на земельну частку (пай), розміром 4.11 умовних кадастрових гектарів, у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Лан» Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, яке належало спадкодавцю на підставі рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2020 року (справа №384/430/20). У вказаному свідоцтві зазначено, що спадкоємцем на частку спадкового майна, крім ОСОБА_2 , є дружина спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.107).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 у м. Миколаїв Миколаївської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 09 червня 2021 року Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.44).

22 лютого 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевою О.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 та складається з права на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на право на земельну частку (пай), розміром 4.11 умовних кадастрових гектарів, у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Лан» Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, яке на підставі рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2020 року (справа №384/430/20) належало ОСОБА_3 чоловіку спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем якого, на зазначене майно, була його дружина ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.110).

03 травня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Дідух Крістіна Олегівна звернулася до Вільшанської селищної ради Кіровоградської області із заявою, в якій просила затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на землях Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області, з кадастровими номерами :02:000:0310, площею 2,3422 га; :02:000:0393, площею 1,7648 га, та передати вказані земельні ділянки у власність спадкоємцю ОСОБА_3 , яким є ОСОБА_2 (а.с.23-25).

Відповідно до копії листа Вільшанської селищної ради від 14 травня 2024 року за №01-15/273/1, позивачу відмовлено у вчиненні вказаних у заяві від 03 травня 2024 року дій, у зв`язку з тим, що оскільки на момент смерті ОСОБА_3 не набув права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0310, площею 2,3422 га; :02:000:0393, площею 1,7648 га, то відповідно ці ділянки не можуть розглядатися як об`єкт цивільних прав (а.с.20-21).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За правилами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1); особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2); примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу (ч. 3).

Згідно з ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (ч. 1 ст. 393 ЦК України). Аналогічні приписи містяться також у статті 152 ЗК України, що визначає способи захисту прав на земельні ділянки. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21). Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про розроблення проекту землеустрою щодо приватизації цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина третя статті 118 Земельного кодексу України). Відповідно до частин восьмої - десятої статті 186 ЗК України, підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати, зокрема: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, визначеного Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами чи організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз чи робіт. Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження такої документації іншими органами. Висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є одним з видів документації із землеустрою (частина друга статті 25 Закону України «Про землеустрій»). Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи (частина перша статті 26 Закону України «Про землеустрій»). Згідно із частиною другою статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача. Формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частина 1 статті 79-1 ЗК України). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина четверта статті 79-1 ЗК України). Результат аналізу наведених норм закону свідчить, що призначення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) полягає у формуванні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (присвоєння їй кадастрового номера). Тобто, така документація дозволяє лише ідентифікувати на землі власника земельної ділянки. Відмовити у затвердженні такої документації із землеустрою відповідний орган виконавчої влади або органу місцевого самоврядування може виключно у зв`язку з її невідповідністю законодавству, затвердженій документації із землеустрою або містобудівній документації. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, земельні ділянки, щодо яких ОСОБА_2 подано заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачі їй у власність, як спадкоємцю ОСОБА_3 є сформованими (з кадастровими номерами :02:000:0310, площею 2,3422 га; :02:000:0393, площею 1,7648 га); замовником відповідної технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) був батько позивачки ОСОБА_3 , за яким на підставі рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2020 року, в порядку спадкування за заповітом визнано право на земельну частку (пай), розміром 4,11 умовних кадастрових гектарів, у землі яка перебувала у колективній власності КСП «Лан» Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку він прийняв після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №044194. Отже, призначення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) полягає у формуванні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав для її власника; рішення власника земельної ділянки (в особі відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) про затвердження технічної документації засвідчує згоду власника із вибором земельної ділянки; відмовити у її затвердженні відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування може виключно у зв`язку з невідповідністю саме такої документації законодавству, іншій затвердженій документації із землеустрою або містобудівній документації; затвердження технічної документації на земельну ділянку не має обов`язковим наслідком передання цієї ділянки особі, за кошти якої таку документацію виготовлено. Разом з цим суд звертає увагу, що відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на викладене, враховуючи що вказана технічна документація із землеустрою виготовлена за замовленням ОСОБА_3 на момент її розроблення, відсутні підстави вважати, що така документація не відповідає статті 118 ЗК України або Закону України «Про землеустрій». Законодавство не містить положень щодо втрати чинності або обмежень використання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), зокрема, у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , тому рішення відповідача щодо відмови у її затвердженні є незаконним. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Враховуючи наведене, посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 не набув права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0310, площею 2,3422 га; :02:000:0393, площею 1,7648 га, то відповідно ці ділянки не можуть розглядатися як об`єкт цивільних прав, і відмова у зв`язку з цим у затвердженні технічної документації та передачі у власність вказаних земельних ділянок спадкоємиці ОСОБА_3 ОСОБА_2 , є безпідставними та такими, що не узгоджуються з нормами та принципами чинного законодавства. За вказаних обставин справи суд дійшов переконливого висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог та визнання незаконним рішення Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, викладеного у листі від 14.05.2024 за вих. № 01-15/273/1. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з Вільшанської селищної ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_2 слід стягнути сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов адвоката Дідух Крістіни Олегівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування - задовольнити повністю.

Визнати незаконним рішення Вільшанської селищної ради Кіровоградської області, викладене у листі від 14.05.2024 за вих. № 01-15/273/1, яким відмовлено ОСОБА_2 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на землях Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області (за межами населеного пункту), з кадастровими номерами :02:000:0310, площею 2,3422 га; :02:000:0393, площею 1,7648 га та передачі ій у власність на правах спадкоємця після смерті ОСОБА_3 земельних ділянок з кадастровим номером :02:000:0310, площею 2,3422 га та земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0393, площею 1,7648 га.

Стягнути з Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за звернення із позовною заявою в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Вільшанський районний суд Кіровоградської області.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Вільшанська селищна рада Голованівського району Кіровоградської області, , вул. Центральна, 15, смт. Вільшанка Кіровоградської області.

Повний текст судового рішення складено 03 жовтня 2024 року.

Суддя О.О. Сорокіна