Справа № 461/7369/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2024 р. м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Павлюк О. В.,

за участі секретаря судового засідання Гнаткович В. С.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення інфляційних збитків, 3% річних та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача грошові кошти у сумі 53748,00 грн та судові витрати.

Ухвалою від 16.09.2024 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

У обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 20.11.2023 Львівський окружний адміністративний суд своїм рішенням визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження з 22.05.2021 пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та зобов`язав ГУПФ України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 22.05.2021 без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат. Рішення набрало законної сили 19.02.2024.

На виконання рішення суду Відповідач провів перерахунок пенсії Позивача та нарахував заборгованість за період з 01.05.2021 по 31.03.2024 у сумі 108729,97 грн. Хоча, на підставі зазначених судових рішень, Відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії Позивача та виплатити її за період з 01.05.2021 по теперішній час.

Загальна сума боргу Відповідача складає 108729,97 грн.

Відповідач продовжує протиправно ухилятись від виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі зазначених рішень Львівського окружного адміністративного суду, чим грубо ігнорує норми національного законодавства.

Також зазначив, що йому завдається матеріальна шкода від знецінення суми боргу по соціальних виплатах від інфляції.

Посилався на те, що систематичними, тривалими та протиправними діями Відповідач завдає Позивачу негативні емоції, а відтак завдає йому моральної шкоди. Внаслідок моральної шкоди Позивач зазнає психологічне напруження, приниження, розчарування, страждання та незручності, які мають фізичні та психологічні наслідки, а також пливають на стан здоров`я Позивача. Таким чином, Позивач вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди 20155,66 грн.

Просив суд стягнути з Відповідача на його користь за період із 01.05.2021 по 03.08.2024 інфляційні збитки у розмірі 26786,00 грн., а також 3% річних у розмірі 6806,77 грн., моральну шкоду 20155,66 грн., а всього 53748,43 грн.

01.10.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому Відповідач зазначає, що виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України відповідно до черговості виплат на виконання судових рішень та не залежить від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки Пенсійний фонд є одержувачем бюджетних коштів, а не їх розпорядником. Також зазначив, що, відповідно до вказаного рішення Львівського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 не призначались до виплати будь-які конкретні суми, а зобов`язано здійснити певні дії пов`язані з перерахунком пенсії, а тому не можуть вважатись грошовими зобов`язаннями у розумінні ст. 625 ЦК України, отже відсутні правові підставі для застосування положень ст. 625 ЦК України для цих правовідносин. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, вважає таку необґрунтованою, оскільки Позивач не надає належні докази заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, також не надає обґрунтованого розрахунку суми, яку просить стягнути.

Позивач 03.10.2024 скерував до суду заяву, у якій просить розглянути справу у його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви чи клопотання, у тому числі про відкладення розгляду справи до суду не скерував.

Згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дійшов таких висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Таким чином, на правовідносини з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат поширюються юрисдикція адміністративних судів.

У частині 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних, передбачене положеннями статті 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 дійшла висновку про те, що ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Аналіз положень частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України у їх поєднані дозволяє зробити висновок, що юрисдикція спору про стягнення інфляційних збитків, 3% річних моральної шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про стягнення моральної шкоди в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Ураховуючи те, що спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, спір за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 ЦК України з одночасним відшкодуванням моральної шкоди також підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Отже, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених вказаною статтею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір. Юрисдикція спору про стягнення моральної шкоди у зв`язку із порушенням порядку здійснення повноважень органом влади визначається за правовою природою правовідносин, а також виходячи з того, чи пред`явлена вимога про стягнення моральної шкоди в одному провадженні з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Зазначені правові висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, від 28 травня 2021 року у справі № 638/1620/20 та від 14 квітня 2022 року у справі № 552/880/21.

Як встановив суд, 20.11.2023 Львівський окружний адміністративний суд своїм рішенням визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження з 22.05.2021 пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та зобов`язав ГУПФ України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 22.05.2021 без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, так як позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неналежним (тривалим) виконанням рішень Львівського окружного адміністративного суд від 20.11.2023 у справі № 380/20455/23, а отже, справу належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

У пункті 1 частини першої ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На виконання приписів ч.1 ст. 256 ЦПК України суд роз`яснює Позивачу, що спір належить до предметної юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 260, 353-354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення інфляційних збитків, 3% річних та відшкодування моральної шкоди, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу, що він має право звернутись до суду з цими позовними вимогами за правилами адміністративного судочинства, а також те, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Суддя Ольга ПАВЛЮК