СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11563/24

пр. № 2/759/4053/24

09 вересня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києвам Єросова І.Ю., розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2024 р. адвокат Ковалевська Д.С., яка представляє інтереси позивача, засобами поштового зв`язку звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 256639,15 грн., 3% річних у розмірі 1308,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1,00 грн. в порядку ст. 625 ЦК України, завдану моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн, а також понесені судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує на настання ДТП за вини відповідача ОСОБА_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку повідомлено ПрАТ «СК «АРКС», яке провело виплату страхового відшкодування в межах суми страхового відшкодування, що склало 160000,00 грн. При цьому, поніс витрати у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу у вигляді фактичних витрат на відновлювальний ремонт у розмірі 416639,15 грн. Таким чином, різниця між вартістю фактично нанесених збитків та сумою виплат обумовленої за договором страхування становить 256639,15 грн. та підлягає стягненню з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 р. відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.07.2024 р. від представника відповідача надійшов відзив. Відповідач частково визнає розмір заявленої шкоди. Вказує, на два абсолютно однакових за реквізитами рахунки по ремонту автомобіля, проте на різну суму. Звертає увагу на те, що позивач зазначає, що лобове скло також було пошкоджене в результаті ДТП. Втім в акті огляду транспортного засобу № 025/01-24 від 08.01.24, що міститься у наданому позивачем Висновку щодо вартості матеріального збитку власнику колісного транспортного засобу № 025/01-24, в переліку пошкоджень лобове скло відсутнє, в ремонтній калькуляції також не прораховується вартість лобового скла. Відповідач заперечує щодо заявленого розміру моральної шкоди. А також не погоджується із стягненням витрат на правничу допомогу, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат позивачем.

Також представником заявлено клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. З метою доведення того, що лобове скло не потребувало заміни, заявлено клопотання про виклик та допит свідка.

Частини 1, 4 ст. 277 ЦПК України визначають, що питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

При цьому пунктом 4 ч. 4 ст. 19 ЦПК України встановлено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема: справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Крім того, згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними також є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що заява відповідача про розгляд справи в порядку загального провадження не обґрунтована жодними доводами, дана категорія справ не підлягає обов`язковому розгляду у порядку загального позовного провадження, беручи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, а також те, що у матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення рішення у справі, суддя вважає, що заяву відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження необхідно залишити без задоволення.

Щодо клопотання відповідача про виклик свідка, суддя вважає, що у його задоволенні слід відмовити з підстав наявності у справі достатньої кількості доказів, які можуть підтвердити або спростувати фактичні обставини справи щодо пошкодження/не пошкодження лобового скла під час ДТП.

01.08.2024 р. представником позивача подано відповідь на відзив. Щодо заперечень відповідача вказує, що пошкодження лобового скла на автомобілі позивача підтверджується наступними доказами як схемою місця ДТП, що був складений працівниками патрульної поліції при оформленні ДТП, так і фотокартками з місця ДТП. Також допущено технічну помилку оцінювачем ОСОБА_3 у Звіті про оцінку №025/01-24, в якому не пораховано необхідність заміни лобового скла на автомобілі «MAZDA» д/н НОМЕР_1 , що підтверджується відповіддю на адвокатський запит за вих. № 98/24 від 20.07.2024 року ТОВ "Клевер Експерт", до якого також долучено фотографії автомобіля позивача під час огляду, де зафіксовано пошкодження лобового скла. Щодо стягнення моральної шкоди вказує, що сам факт ДТП є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди, якщо потерпіла особа її зазначає, що є встановленим поза розумним сумнівом, а 5 000,00 грн є об`єктивним та співмірним розміром завданим позивачу душевних страждань та незручностей, зумовленими значним пошкодженням його майна.

06.08.2024 р. відповідачем подано заперечення у яких просить прийняти рішення про видачу ОСОБА_2 запчастин (деталей), які були замінені при здійсненні ремонту автомобіля Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1 і мають цінність. Частково відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 щодо відшкодування матеріальної шкоди. Відмовити в повному обсязі ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу.

14.08.2024 р. представником відповідача заявлено клопотання про проведення експертизи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З наведеного слідує, що висновок експерта є доказом у справі.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

При поданні до суду відзиву 10.07.2024 р. представником відповідача не заявлялось про необхідність проведення експертизи та неможливості отримання вказаного доказу, а тому суд доходить висновку, що вказане клопотання заявлено поза межами строків, визначених ч. 3 ст. 83 ЦПК України. А тому, суд, керуючись ч.2 ст. 126 ЦПК України клопотання про проведення експертизи залишає без розгляду.

06.09.2024 р. представником позивача заявлено клопотання про долучення доказів у справі.

Відповідно до ч. 2,4 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Беручи до уваги те, що представник позивача, звертаючись до суду з клопотанням про долучення доказів поза межами встановленого процесуального строку, не обґрунтовує неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї, суд, керуючись ч.2 ст. 126 ЦПК України клопотання про проведення експертизи залишає без розгляду.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 30.11.2023 приблизно о 09.50 годин, в АДРЕСА_3 , керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Мазда», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку руху по ті смузі руху на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.10.3 Правил дорожнього руху.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19.01.2024 року (ун.№ 759/24381/23) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Постановою Київського апеляційного суду м.Києва від 20.03.2024 р. постанову Святошинського районного суду м. Києва від 19.01.2024 року (ун.№ 759/24381/23) залишено без змін.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована згідно полісу №212819757 в АТ «СК «АРКС».

11.12.2023 р. постраждалий у ДТП ОСОБА_1 звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок.

Згідно висновку ТОВ «Клевер Експерт» №025/01-24 від 25.01.2024 р. щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Мазда», д.н.з. НОМЕР_1 становить 299972,51 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мазда», д.н.з. НОМЕР_1 без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 507854,02 грн.

Згідно Рахунку № СКмС-0025432 від 07.12.2023 (призначення платежу:

оплата за товари, роботи, послуги згідно наряду-замовлення № СКмСА-017699 від

30.11.23), що міститься в матеріалах Звіту про оцінку вартості матеріального збитку,

заподіяного власнику КТЗ № 025/01-24 від 25.01.2024 року, ОСОБА_1

виставлено рахунок на суму 394 411,79 грн.

Згідно Рахунку № СКмС-0025432 від 07.12.2023, з тим самим призначенням платежу (оплата за товари, роботи, послуги згідно наряду-замовлення № СКмСА-017699 від 30.11.23), проте в даному рахунку дещо інший перелік товарів та робіт (зокрема додано товари під № 44-47 що стосуються лобового скла, різний перелік наданих послуг та їх вартість), а сума цього рахунку вже складає 416 639,15 грн.

Щодо цієї розбіжності позивач вказує, що допущено технічну помилку оцінювачем ОСОБА_3 у Звіті про оцінку №025/01-24, в якому не пораховано необхідність заміни лобового скла на автомобілі «MAZDA» д/н НОМЕР_1 , що підтверджується відповіддю на адвокатський запит за вих. № 98/24 від 20.07.2024 року ТОВ "Клевер Експерт", до якого також долучено фотографії автомобіля Позивача під час огляду, де зафіксовано пошкодження лобового скла.

Суд же, в свою чергу, оцінюючи доводи позивача та заперечення відповідача, звертає увагу, що пошкодження лобового скла на автомобілі позивача підтверджується як схемою місця ДТП, що був складений працівниками патрульної поліції при оформленні ДТП, так і фотокартками з місця ДТП.

Відповідно до п. 4 Розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, на зворотному боці схеми місця ДТП зазначаються перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП.

На схемі місця ДТП першим пошкодженням на автомобілі «MAZDA» д/н НОМЕР_1 у переліку пошкоджень зазначено "лобове скло" та дані про пошкодження транспортних засобів підтверджено підписами як позивача, так і відповідача без зауважень.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача про непошкодження лобового скла автомобіля «MAZDA» д/н НОМЕР_1 .

Згідно копій платіжних інструкцій встановлено, що позивачем фактично понесені витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу у розмірі 416639,15 грн.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України. Зокрема, згідно із частинами першою, другою та третьою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом про страхування відповідальності власників ТЗ порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (згідно із абзацом першим пункту 20.1 статті 20 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

За змістом ст. ст. 28, 29 Закону N 1961 шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 р. у справі N 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 160000,00 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Предметом спору є недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна та необхідність відшкодування винуватцем ДТП збитків, які перевищують розмір страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, суд доходить висновку, що різниця між фактично виплаченим позивачу розміром страхового відшкодування та розміром завданої шкоди не покривається обсягом цивільно-правової відповідальності страховика відповідача, а покладається на завдавача шкоди, тобто на відповідача.

За таких обставин з відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 256639,15 грн. (416639,15 грн.-160000,00 грн), оскільки різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме встановленим у договорі обов`язкового страхування лімітом відповідальності страховика.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Щодо стягнення грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року (справа N 686/21962/15-ц).

У контексті наведеного безпідставними є доводи позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки між сторонами виникли правовідносини із завдання шкоди, що не є грошовим зобов`язанням.

Посилання представника позивача на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 р. у справі №910/10156/17 відповідно до якої приписи ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань та може виникати не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі, судом не береться до уваги, тому що стосується інших правовідносин - щодо безпідставного одержання чи збереження грошових коштів.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Одне лише посилання позивача позицією Верховного Суду, викладену у Постанові від 22.04.2019 р. справа № 761/14285/16-ц, провадження № 61-34581св18, без належного обґрунтування та доведення, як на підставі для відшкодування моральної шкоди суд вважає недостатнім, а тому відхиляє такі позовні вимоги.

Щодо стягнення судових витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховується: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Слід зазначити, що необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказана позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) .

На підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №15/03 від 22 березня 2024 року, за яким позивачем фактично сплачено Адвокатському бюро "Ковалевська та партнери" за послуги професійної правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн., що підтверджуєтеся платіжною інструкцією №ІВ62972542 від 22.03.2024 р. Відтак з відповідача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2566,40 грн.

Керуючись: ст. 1166, 1194 ЦК України, ст.ст. 6-13, 18, 19, 71-79, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 284, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 256639,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2566,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова