Справа № 643/7601/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Соломонової К.О.

розглянув у м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Представник позивача ПАТ "СК "Універсальна" (далі - Товариство) - ОСОБА_2 звернулася до суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства завдані збитки в порядку регресу в розмірі 35 000 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 35 000 грн потерпілій особі у дорожньо-транспортній пригоді, у зв`язку з чим на підставі п. а ст. 38.1.1. ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" просить відшкодувати шкоду в порядку регресу з відповідача, як страхувальника.

Також позивач подав відповідь на відзив, в якому заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов. Позивач зазначає, що перехід права вимоги відбувся на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", а тому він має право на відшкодування на підставі підпункту 38.1.1. пункту 38.1. ст. 38 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вказана норма передбачає право звернутися на його вибір до страхувальника або водія транспортного засобу. Посилаєтьсяна висновок, викладений Верховним Судом України у своїй постанові від 23.03.2016 у справі № 6-2598цс15.

Виклад позиції відповідача

03.09.2024 від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Відзив мотивован тим, що він є страхувальником і власником автомобіля Mazda, р.н. НОМЕР_1 , однак відповідач не спричиняв дорожньо-транспортної пригоди і не має ніякого відношення до неї. При цьому зазначив, що він як власник автомобіля задовго до ДТП передав автомобіль у користування ОСОБА_3 разом з реєстраційним документом на транспортний засіб.

Процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2024 справу передано для розгляду судді Вітюку Р.В.

Ухвалою суду від 12.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Суд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Учасники справи повідомлялись про розгляд справи належним чином, зокрема шляхом надіслання копії ухвали про відкриття провадження у справі та телефонограмою. Жодних клопотань, які б перешкоджали розгляду справі до суду не надходило, а тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справи.

Сторони обізнані з провадженням, що підтверджується належним повідомленням та поданими відповідачем відзивом на позов, а позивачем - відповіддю на відзив.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки, розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Фактичні обставини, встановлені судом

02.10.2023Т овариство та ОСОБА_1 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - договір), який зареєстрований в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , оформлений полісом № ЕР-217138482, відносно Mazda CX-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 5).

Відповідно до полісу № ЕР-217138482 строк дії договору з 11.10.2023 до 10.10.2024.

Постановою старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області від 30.11.2023 закриток римінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001217 від 21.11.2023 року, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України (а.с. 7).

Вказаною постановою встановлено, що 20.10.2023, приблизно о 20:30, в районі буд. 119 по пр. Гагаріна у м. Харкові, відбулося зіткнення автомобілю: "Mazda CX-5", р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив аимоги п. 2.9 а) ПДР України, із напівпричепом "Fruegauf 2FAK-1A", р.н. НОМЕР_2 , яким був обладнаний автомобіль "MAN", р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого водій ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

09.01.2024 потерпіла від дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_6 , яка є власницею "Fruegauf 2FAK-1A", р.н. НОМЕР_2 , звернулась до Товариства із заявою про відшкодування матеріальних збитків, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 8).

Відповідно до платіжної інструкції №22794 Товариство здійснила виплату страхового відшкодування ОСОБА_6 у розмірі 35 000 грн (а.с. 23).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлено статтею 1188 ЦК України, відповідно до положень частини першої якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Спеціальним законом, що встановлює обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон №1961-IV).

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Право звернення з регресним позовом передбачено ст. 38 Закону № 1961-IV.

Відповідно до підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Таким чином, норми спеціального Закону № 1961-IV надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц) .

Тобто закон наділяє страховика звертатися з регресною вимогою саме до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і перебував у стані алкогольного сп`яніння, а не до страхувальника. Інакше розуміння підпункту "а" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону № 1961-IV суперечило б змісту такої норми.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася за участю автомобіля Mazda CX-5, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Під час розгляду цієї справи суд не встановив обставин, які б свідчили, що ОСОБА_5 неправомірно користувався транспортним засобом, позивач також це не спростовував. Тобто, порушення допущено ОСОБА_5 і позивач набув регресної вимоги відповідно до підпункту "а" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону № 1961-IV (яким позивач аргументує позов) саме до нього.

Позивачем не обгрунтовував позов іншими підпунктами підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону № 1961-IV, зокрема, "б" - "д" та не наводив обставини на їх підтвердження, а тому суд вважає, що Товариство не довело підстави звернення з регресним позовом до ОСОБА_1 у порядку, передбаченому ст. 38 Закону № 1961-IV.

Відповідно до ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 5 - 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає помилковим посилання позивача одночасно на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" і ст. 38 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як нормативне обгрунтування позову та висновок, викладений Верховним Судом України у своїй постанові від 23.03.2016 у справі № 6-2598цс15.

По-перше, висновок у справі № 6-2598цс15 стосується відмінності строку позовної давності впорядку ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" або в порядку ст. 38 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

По-друге, у вказаній справі сформовано висновок, що перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржникому деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанніу межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Позивач, у справі що розглядається, помилково зазначає про можливість одночасного застосування двох вказаних інститутів - регресу та суброгації, оскільки застосування одного виключає можливість застосування іншого. При цьому доводи позивача не мотивовані наявністю деоіктного зобов`язання, а тому доводи позивача щодо застосування ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" визнаються необгрунтованим.

Суд вважає, що позовні вимоги з наведених у ній підстав не знайшли свого підтвердження, а тому вона не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду заяви

З огляду на викладене, позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу не підлягає задоволенню.

Судові витрати

З урахуванням п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають розподілу і залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 07.10.2024.

Суддя Роман ВІТЮК