Справа № 507/570/14-ц
Провадження № 6/643/87/24
УХВАЛА

04.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт

Фінанс»

про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку

для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заміну стягувача

у виконавчому листі та виконавчому провадженні, виданому на

виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від

18.08.2014 у справі № 507/570/14-ц,

за позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до Московського районного суду м. Харкова із заявою, відповідно до змісту якої просить суд:

-замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» у виконавчому листі № 507/570/14-ц;

-замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» у виконавчому провадженні № 48486019;

-видати дублікат виконавчого листа;

-поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути подану заяву за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заяву, суд зазначає наступне.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У даній справі рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.08.2014 у справі № 507/570/14-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/40208995) стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» заборгованість за кредитним договором № 999-00040079 від 18.12.2012 в сумі 32 096, 10 грн., судові витрати в сумі 320, 97 грн., а всього 32 417, 07 грн.

27.07.2015 року на виконання вищевказаного рішення Московським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК» заборгованості в сумі 32 417, 07 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент видачі виконавчого листа, виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.08.2014 у справі № 507/570/14-ц набрало законної сили 08.09.2014 року, а відтак виконавчий лист міг бути пред`явлений до виконання у строк до 09.09.2015 року.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Отже, відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист у справі № 507/570/14-ц може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили, тобто до 09.09.2017 року.

18.08.2015 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48486019.

Постановою головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.06.2020 виконавчий лист у справі № 507/570/14-ц від 27.07.2015 було повернуто стягувачу ПАТ «ІмексБанк» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 липня 2024 року в справі № 127/2-1455/2010 (провадження № 61-1831св24) вказано, що:

«виконавчий документ неодноразово пред`являвся до виконання та повертався стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, зокрема, на підставі постанови державного виконавця від 29 грудня 2014 року.

Частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на день винесення оскаржуваної постанови) встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Таким чином, з моменту переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, яким у даному випадку є 30 грудня 2014 року. Враховуючи наведене, стягувач АТ «Ощадбанк» мав право пред`явити виконавчий документ до виконання з дня переривання цього строку до 30 грудня 2017 року. Встановлено, що банк пред`явив виконавчий лист до виконання у червні 2023 року, тобто після спливу трьох років з дня винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу».

Законодавець в частині п`ятій статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначив у який момент починає перебіг строку пред`явлення виконавчого документу до виконання після його повернення стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення. Початок перебігу такого строку відбувається з наступного дня після постановлення постанови про повернення виконавчого документу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, стягувач мав право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання у строк до 26.06.2023 року.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норм а, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Воєнний стан запроваджений в Україні 24 лютого 2024 року наразі не припинено та не скасовано.

З огляду на викладене, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану перервалися та на час розгляду заяви стягувача не спливли, а тому відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого в справі № 507/570/14-ц, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні заяви в цій частині.

Відповідно до частин 1, 2 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на стадіях судового процесу.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас, відповідно до статті 55 ЦПК України заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), «реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони у справі на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, а тому потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у справі (стягувача у виконавчому документі), є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Отже, обов`язковою умовою для процесуального правонаступництва є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про заміну стягувача на його правонаступника у справі, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про заміну стягувача на його правонаступника у справі суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

31.03.2020 року між Первісним стягувачем ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» (Новий кредитор) було укладено Договір № 126 про відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний кредитор передав Новому кредитору права вимоги до боржників, в т.ч. і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 999-00040079 від 18.12.2012.

Згідно з п. 2 Договору за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами.

Ухвалою від 30.08.2021 Московський районний суд м. Харкова замінив сторону стягувача Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт».

06.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» (Клієнт) та заявником (Фактор) було укладено Договір факторингу № 001/06-12, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за Договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1 до цього Договору.

Права грошової вимоги вважаються відступленими Фактору за умови сплати Фактором коштів, зазначених у п. 3.2. Договору на рахунок Клієнта у повному обсязі. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до Фактора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку Фактора або Клієнта або підписання будь-яких документів.

Враховуючи, що під час розгляду заяви про заміну сторони стягувача знайшли своє підтвердження факти, викладені заявником у заяві, а саме що матеріалами справи підтверджено факт вибуття сторони стягувача та переходу до правонаступника матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони на підставі укладених Договорів відступлення права вимоги (цесії), у даній справі наявні законні підстави для заміни стягувача у виконавчому листі, виданому на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.08.2014 у справі № 507/570/14-ц та відмовляє у задоволенні заяви в частині стягувача у виконавчому провадженні № 48486019, оскільки таке виконавче провадження завершено.

Що стосується вимог заявника про видачу дублікату виконавчого листа, суд зазначає наступне.

Пунктом 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк на пред`явлення до виконання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/1 (провадження № 14-308цс19) дійшла висновку про те, що виходячи з положень частини шостої статті 12 Закону № 1404-VIII, частини першої статті 433 ЦПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) дійшов висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постановах від 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 334/6276/13-ц (провадження № 61-16355св20), від 12 листопада 2021 року у справі № 2-2362/2010 (провадження № 61-13496св21).

Необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання (або поновлення цього строку судом).

Як зазначалось судом вище, постановою головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.06.2020 виконавчий лист у справі № 507/570/14-ц від 27.07.2015 було повернуто стягувачу ПАТ «ІмексБанк» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, у пред`явленій заяві ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» посилається на те, що виконавчий лист №507/470/14-ц був втрачений, водночас аргументів, які б свідчили про обставини втрати вказаного виконавчого документу в заяві не наведено.

Разом з тим, подана заява не містить посилань на докази, якими заявник підтверджує факт втрати виконавчого листа, як і не додано до заяви доказів, що підтверджують ці обставини, зокрема інформацію від попередніх кредиторів чи органу примусового виконання рішень щодо втрати виконавчого документа при пересилці, з інших підстав.

Матеріали заяви не містять копії акту приймання-передачі оригіналів документів від попереднього кредитора ТОВ «ФК «Фінрайт» до нового кредитора - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на виконання договору факторингу № 001/06-12 від 06 грудня 2021 року.

Представник заявника на неодноразові виклику суду для надання пояснень щодо обставин втрати виконавчого листа не з`явився.

Відтак, ураховуючи наведене вище та, беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про втрату виконавчого документа, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви в частині видачі дублікату виконавчого документа.

Керуючись ст. ст. 433, 442, п. 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» задовольнити частково.

2.Замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» () на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (; м. Київ, Солом`янська площа, буд. 2) у виконавчому листі № 507/570/14-ц, виданому 27.07.2015 року Московським районним судом м. Харкова на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» заборгованості за кредитом в сумі 32 096, 10 (тридцять дві тисячі дев`яносто шість) грн. 10 коп., а також судових витрат в сумі 320 (триста двадцять) грн. 97 коп.

3.В іншій частині заяви відмовити.

4.Відповідно до ст. 261 ЦПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.10.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко