23.09.2024 Справа № 756/349/22
Провадження № 2/756/215/24
Справа № 756/349/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Колядінцевій П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , третя особа Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва, про встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в порядку цивільного судочинства до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва, про встановлення порядку користування квартирою.

В обґрунтування позову зазначає, що є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Іншими власниками квартири є ОСОБА_2 , якій належить 1/3 частина та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Оскільки вона з ОСОБА_2 не може дійти згоди щодо користування цією квартирою, ОСОБА_2 разом із мамою ( ОСОБА_3 ) чинять перешкоди у користування квартирою, ОСОБА_1 просить суд встановити порядок користування квартирою, виділивши їй жилу кімнату площею 12,5 кв. м разом із лоджією, 2,3 кв. м, вхід до якої розташовано у цій кімнаті, а у користування ОСОБА_2 залишити жилі кімнати площею 11,5 кв. м та 17,4 кв. м разом з лоджією 2,3 кв. м, вхід до якої розташовано у кімнаті, залишивши в загальному користуванні кухню, вбиральню, ванну кімнату та два коридори; зобов`язати Керуючу компанію з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі, зазначаючи, що позивачкою не доведено порушення її прав користування квартирою, а також запропонований позивачкою порядок користування квартирою буде порушувати права спадкоємців померлого ОСОБА_4 .

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просила визнати необґрунтованими заперечення відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву.

ОСОБА_2 у запереченнях на відповідь на відзив, посилаючись на не спростування позивачкою тверджень, викладених у відзиві, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи залучено законного представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зважаючи на визнано рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15.03.2023 року ОСОБА_2 недієздатною.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Ніколенко Є.А. та її законний представник - ОСОБА_3 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на зазначені у відзиві на позовну заяву обставини.

Представник Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва у судовому засіданні поклався на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.07.2007 року квартира АДРЕСА_1 на праві власності належала ОСОБА_5 та членам її сім`ї - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 196).

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 17.08.2019 року 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 перейшла у спадок ОСОБА_1 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 139).

Як вбачається зі спадкової справи № 831/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . 10.08.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 160-161).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиою 1 ст. 321 ЦК України визначено, що Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Згідно частин 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 цього ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що під час розгляду справи установлено, що співвласниками по 1/3 частки спірної квартири є позивачка та відповідачка, а право власності ще на 1/3 частку цієї квартири за життя належало померлому ОСОБА_4 спадщину після смерті якого прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_2 й відповідно в силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України є власниками цього спадкового майна з моменту відкриття спадщини, суд дійшов висновку про те, що спір який виник між сторонами безпосередньо стосується прав та обов`язків ОСОБА_3 , однак до участі у справі у якості співвідповідача вона позивачкою не залучена.

Статтею 51 ЦПК України урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним.

Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2 - 13, 76 - 83, 133, 141, 209, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , третя особа Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва, про встановлення порядку користування квартирою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя