Справа № 216/605/24
провадження №2/216/1253/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чирського Г.М.,

за участю: секретаря судового засідання Смолдирева М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 м. Кривого Рогу в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою (уточненою) адвоката Задерецького Віталія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Криворізької міської ради, АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 ,треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання права власності на майно в порядку спадкування та зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и в:

Адвокат Задерецький В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Криворізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання права власності на майно в порядку спадкування та зняття арешту з майна, в якому представник позивача просив визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно у виді 1/3 частки житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була ОСОБА_3 , бабуся, яка прийняла спадщину так як була зареєстрована з померлим за однією адресою на момент його смерті, але не оформила своїх спадкових прав, та зняти (скасувати) арешт на це майно, та заборону на його відчуження, накладений постановами Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2024 року вищезазначену позовну заяву було залишено без руху та позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви.

06.02.2024 року представником позивача до суду подано уточнену позовну заяву на виконання вимог ухвали суду від 30.01.2024 року.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.02.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16.04.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

07.05.2024 року на адресу суду від представника відповідача Криворізької міської ради надійшов відзив, у якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що Криворізька міська рада не є належним відповідачем у даному спорі, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів ти обставин, що арешт на майно був накладений в інтересах Криворізької міської ради.

04.06.2024 року представником позивача адвокатом Задерецьким В.А. подано до суду відповідь на відзив.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.06.2024 року задоволено клопотання представника позивача, адвоката Задерецького В.А., постановлено повернутися при розгляді цивільної справи № 216/605/24 до стадії підготовчого провадження. Залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 15.08.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11-00 год. 13 вересня 2024 року.

Сторони по справі в судове засідання не з`явилися, від представника позивача адвоката Задерецького В.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Раніше, від представника відповідача Криворізької міської ради надходи клопотання про розгляд справи в їх відсутність та відзив, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вимоги позову не стосуються фактично прав та інтересів вказаного відповідача.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Треті особи будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути без учасників справи за наявними у справі доказами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог із наступних підстав.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 07.12.2015 року складено актовий запис № 1386, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав за № 93635 від 15.11.2023 року, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належала 1/3 частка житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: зареєстрованим № 2-13, виданим 11.01.2012 Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину, до складу якої входить 1/3 частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прийняла його бабуся - ОСОБА_3 , так як була зареєстрована і проживала за однією адресою разом із померлим на момент його смерті.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що Казанківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис № 50.

Зі змісту позовної заяви та доданих документів вбачається, що за життя ОСОБА_3 не оформила спадкових прав на вищезазначене майно.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватний нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. 23.07.2011 року, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 . Було заведено спадкову справу № 399/2016.

19 грудня 2023 року позивач звернувся до Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із завою про видачу свідоцтва про право на спадщину для оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса Шабліян Є.М. позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було виявлено наявність арешту на все майно на ім`я ОСОБА_4 , що унеможливлює видачу спадщини. Рекомендовано для зняття арешту та визнання права власності на спадкове майно спадкоємцю звернутись до суду.

24.11.2023 року Позивач через представника звернувся із заявою до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою вирішення питання про зняття арешту із спадкового майна.

15.12. 2023 року позивачу відділом виконавчої служби надано відповідь на його заяву про зняття арешту з майна ОСОБА_4 , відповідно до змісту якої згідно відомостей спец розділу АСВК на виконанні у Центрально-міському відділі ДВС стосовно боржника ОСОБА_4 перебували виконавчі провадження: № 35298895 з виконання виконавчого листа № 2-3285 від 16.01.2012 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення 10928, 46 грн. боргу з ОСОБА_4 па користь ПАТ КБ «ПриватБанк»; № 35298947 з виконання виконавчого листа № 2-3285 від 16.01.2012 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення 188, 20 грн. судового збору з ОСОБА_4 па користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Надати детальну інформацію стосовно зазначених вище виконавчих проваджень немає можливості, оскільки їх було завершено та передано на зберігання до архіву, та роз`яснено, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» затвердженого та зареєстрованого за № 2274/5 від 25.12.2008 Відповідно до п. 9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби «Строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять 3 (при) роки, після чого вони підлягають знищенню.

Крім того, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні у Центрально-міському відділі ДВС стосовно боржника ОСОБА_4 перебували виконавчі провадження: № 28653402 з виконання виконавчого листа № 2-262 від 07.12.1998 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення 4 частини аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , яке було завершене відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», заборгованість станом на 15.12.2013 року склав 64509, 97 грн.; № 54896042 з виконання виконавчого напису № 5312 від 14.06.2017 року, виданого приватним нотаріусом Швець Р.О., про стягнення 24446, 33 гри. боргу з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було завершене відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відомостей про сплату заборгованості згідно вказаних вище виконавчих документів, до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не надходило.

Позивач має на меті оформити свої права на спадкове майно, однак цьому перешкоджає накладений арешт.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Положеннями ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

У силу вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством.

У пункті 4.10 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту (пункт 4.17 Глави 10 Порядку).

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначено статтею 16 ЦК України.

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно позиції ВС КЦС у справа № 463/3251/22 у рішенні від 03.05.2023 р. для зняття арешту із спадкового майна, спадкоємець має звертатися в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту(частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зазначена норма є спеціальною, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають під час виконання судових рішень у особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно такої особи і у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22).

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Зобов`язання за кредитними договорами входять до складу спадщини.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 22 Закону (у редакції чинній на час відкриття та завершення виконавчого провадження) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (статт 23 Закону).

Згідно з положеннями статті 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

За повідомленням №106340 від 15 грудня 2023 року Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно відомостей спец розділу АСВК на виконанні у Центрально-міському відділі ДВС стосовно боржника ОСОБА_4 перебували виконавчі провадження: № 35298895 з виконання виконавчого листа № 2-3285 від 16.01.2012 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення 10928, 46 грн. боргу з ОСОБА_4 па користь ПАТ КБ «ПриватБанк»; № 35298947 з виконання виконавчого листа № 2-3285 від 16.01.2012 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення 188, 20 грн. судового збору з ОСОБА_4 па користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Надати детальну інформацію стосовно зазначених вище виконавчих проваджень немає можливості, оскільки їх було завершено та передано на зберігання до архіву.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» затвердженого та зареєстрованого за № 2274/5 від 25.12.2008 Відповідно до п. 9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби «Строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять 3 (три) роки, після чого вони підлягають знищенню.

Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні у Центрально-міському відділі ДВС стосовно боржника ОСОБА_4 перебували виконавчі провадження: № 28653402 з виконання виконавчого листа № 2-262 від 07.12.1998 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення 4 частини аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , яке було завершене відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», заборгованість станом на 15.12.2013 року склав 64509, 97 грн.; № 54896042 з виконання виконавчого напису № 5312 від 14.06.2017 року, виданого приватним нотаріусом Швець Р.О., про стягнення 24446,33 грн. боргу з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було завершене відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відомостей про сплату заборгованості згідно вказаних вище виконавчих документів, до Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не надходило.

Отже, виконавчі документи були повернуті стягувачу без виконання, у зв`язку з не виявленням майна належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

Відповідно до статті 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність.

У постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зроблено висновок, що «згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зроблено висновок, що «сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань».

Таких висновки викладені у постанові Верховного Суду № 161/11682/15-ц (провадження № 61-2297св19) від 11.11.2020 року.

Особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, не є встановленими. Вказані виконавчі документи повторно для примусового виконання до відділу не надходили.

Відповідно до вказаних норм Закону строки пред`явлення до виконання виконавчих листів сплили.

У силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даній ситуації наявність існуючого арешту, накладеного на нерухоме майно у виді 1/3 частки житлового будинку розташованого адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , при тому, що виконавчі листи повернуті стягувачу, а виконавче провадження є завершеним, що підтверджується відомостями з автоматизованої системи виконавчого провадження, призводить до порушення прав та інтересів позивача, а саме перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , яка була спадкоємицею померлого онука ОСОБА_4 , але за життя не оформила своїх спадкових прав, та яка на ім`я позивача ОСОБА_1 залишила заповіт, посвідчений приватний нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. 23.07.2011 року.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувачів, оскільки після повернення виконавчих листів останнім протягом встановленого законом строку стягувачі повторно не зверталися до виконавчої служби з виконавчими листами, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяли вчасно та в належний і послідовний спосіб. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Виходячи з викладеного вище, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту накладеного на майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після смерті якого прийняла бабуся - ОСОБА_3 так як була зареєстрована і проживала за однією адресою разом із померлим на момент його смерті, але не оформила спадкових прав та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якої за заповітом прийняв ОСОБА_1 , право якого на отримання спадщини порушується наявним арештом, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно, немає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом зняття арешту з майна та визнання права власності на спадкове майно та позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 16, 316, 317, 319, 321, 391, 1218, 1220, 1268, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, статтями 4, 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на спадкове майно у виді 1/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була ОСОБА_3 , бабуся, яка прийняла спадщину так як була зареєстрована з померлим за однією адресою на момент його смерті але не оформила своїх спадкових прав, в порядку спадкування за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. 23 липня 2011 року і зареєстрованим у реєстрі за № 1270, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати арешт та заборону на відчуження, накладений постановами Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, на майно у виді 1/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г. М. Чирський