Дата документу 03.10.2024 Справа № 332/1619/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1619/24
Провадження №22-ц/807/1800/24
Головуючий в 1-й інстанції Погрібна О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Полякова О.З., Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжя у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Огійченко Є.В. звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що позивача за наказом № 454від 20.11.2003з 21.11.2003 було прийнято машиністом вагоноперекидача до доменного цеху на ВАТ "Запоріжсталь". З 01.09.2008 в межах цього підприємства позивача було переведено горновим доменної печі, робота націй посаді надавала йому право на пільгову пенсію за Списком № 1. Згідно з наказом №1083 від 03.12.2018 позивача було звільнено на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. Загальний стаж позивача у особливо важких та особливо шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача складає 15 років. Підчас роботи позивача на ВАТ "Запоріжсталь"підприємство міняло форму правління. Останнім рішенням загальних зборів акціонерів від 07.08.2015р. Відкрите акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" перейменовано у Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь".

Відповідно до медичного висновку, виданого вперше на підставі протоколу засідання Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ "Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України"від 26.11.2019№ 42/959 ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами: 1. Хронічна радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість значного ступеню (III ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ); 3. Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН II (два) ст. В подальшому вказаний діагноз було підтверджено двічі, а саме висновками, виданими на підставі протоколів засідання Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ "Інституту медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України" від 17.11.2020 № 1018 та від 12.10.2022 №37/936.

За даними інформаційної довідки про умови праці працівника, складеної Головним управлінням Держпраці в Запорізькій області від 01.11.2019 року підтверджено працю позивача у особливо шкідливих та особливо небезпечних умовах праці за професією машиніста вагоноперекидача і горнового доменної печі доменного цеху на ПАТ "Запоріжсталь" протягом 15 років. За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці за професією машиніста вагоноперекидача відноситься до III кл. 3 ст. умов праці. На робочому місці горнового доменної печі умови праці відносяться до III кл. 3 ст. умов праці, за ГПК № 4137-86 (особливо шкідливі та особливо важкі), що відповідають показникам Списку № 1 пільгового пенсійного забезпечення. У зв`язку із чим Київським інститутом медицини праці встановлено зв`язок захворювання позивача із його роботою у особливо шкідливих та особливо важких умовах праці на підприємстві відповідача.

Згідно з висновком ОМСЕК № 1 від 23.01.2023 ОСОБА_1 повторно встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 60% внаслідок професійного захворювання зі строком переогляду 01.01.2025 року. Також йому рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, пульмонолога, невролога, лікаря лор та сімейного лікаря, і санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у. Щодо групи інвалідності позивача, то згідно з первинним висновком ОМСЕК № 1 від 27.01.2020 його вперше було визнано особою з інвалідністю третьої групи внаслідок професійного захворювання до 01.02.2022 року. Після цього його перевели на другу групі інвалідності загального захворювання, проте стійка втрата працездатності внаслідок професійному захворюванню залишилася без змін.

По факту встановленого ОСОБА_1 профзахворювання ПАТ "Запоріжсталь" було складено акт ф.П-4 від 13.12.2019, якого 17.12.2019 було затверджено Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області. Пунктом 17 цього акту зазначено обставини, за яких виникло його професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача, неякісного проведення медичних оглядів, у зв`язку із чим були відсутні правові підстави для переведення позивача на іншу легшу роботу. Втім причиною його професійного захворювання (пункт 18) є наявність на робочому місті позивача шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: концентраційного пилу - 13,92 - 168,6 мг/м3 при ГДК- 4,0 мг/м3; виробничий шум - 83,8 - 88,2 дБ (А) при ГДР - 80 дБ (А), та фізичні навантаження за участю м`язів тулуба та ніг, яких протягом всього часу праці ОСОБА_1 на підприємстві відповідача, останнім не було усунуто. Тим самим відповідач вже визнає факт наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх негативний вплив на його здоров`я.

Моральна шкода, завдана позивачу в результаті професійного захворювання, є сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які підтверджуються фактом втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни його життєвого укладу, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, вказане захворювання обмежило позивача у спілкуванні з друзями та знайомими, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності,страх і неспокій за своє здоров`я і психічний стан, постійний больовий синдром, та необхідність лікування,тощо.

Всі ці психотравмуючи чинники свідчать про те, що професійне захворювання ОСОБА_1 яке складається із трьох діагнозів, спричиняє йому як фізичну біль, так і моральні страждання, оскільки і біль, і страждання невід`ємні один без одного. Тому надати певні докази на підтвердження, які пов`язані з відчуттям незахищеності, страху та не спокою за здоров`я та психічний стан позивача, є неможливим.

ОСОБА_1 протягом тривалого часу проходив стаціонарний курс лікування амбулаторно і стаціонарно в декількох лікувальних закладах, про що свідчать відповідні медичні висновки Інституту медичної праці. Ці обставини ще раз підкреслюють його неспроможність як хворої людини, перенесення ним постійного фізичного болю та душевних страждань. У зв`язку з цим, всі разом узяті пережиті позивачем події, пов`язані з професійним захворюванням, викликали погіршення стану його загального самопочуття, призвели до зниження його репутації, спричинили йому зниження життєвої активності, погіршили взаємини з близькими йому людьми і примусили до часткової зміни звичного устрою і способу життя, а саме постійна боротьба за права хворої людини.

Отже, виходячи зі всіх вищевикладених обставин, враховуючи тяжкість та глибину заподіяних позивачу фізичних страждань і моральних переживань та їх тривалість, заподіяну моральну шкоду оцінює в сумі 70 000,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на користь позивача одноразово суму 70 000,00 грн. без її подальшого оподаткування, як відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому внаслідок професійного захворювання.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року позовні вимоги адвоката Огійченко Євгенії Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, у розмірі 60 000,00 грн. одноразово.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. У разі, якщо суд апеляційної інстанції прийде висновку про часткове скасування рішення суду і ухвалення у відповідній частині нового рішення або про його зміну, просить стягнути суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. з утриманням з неї сум податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що матеріалами справи не доведено вини скаржника у заподіянні позивачу моральної шкоди, розмір моральної шкоди не підтверджено належними доказами. Не враховано, що визначений МСЕК у даному випадку ступень втрати працездатності позивача на рівні 60% не є остаточним та може бути зменшений під час проведення наступного медичного огляду. Рішення суду прийнято з порушенням норм Податкового кодексу України, внаслідок чого помилково стягнуто суму моральної шкоди без утримання з неї сум податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача ОСОБА_1 , він з 21.11.2003 по 01.09.2008 працював на посаді машиністом вагоноперекидача 2 розряду ВАТ "Запоріжсталь". 01.09.2008 позивача в межах цього підприємства переведено на посаду горнового доменної печі. Згідно з наказом № 1083 від 03.12.2018 позивача було звільнено з Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат"Запоріжсталь" на підставі статті 38 КЗпП України, за власним бажанням.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 07.08.2015 Відкрите акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" перейменовано у Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (скорочено ПАТ "Запоріжсталь").

Таким чином, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача складає 15 років 00 місяців 13 днів.

В пункті 9 Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 31.10.2019 зазначений перелік шкідливих факторів, що мали місце під час виконання працівником за спеціальностями машиніста вагоноперекидача та горнового доменної печі технологічного процесу, фактори виробничого середовища та трудового процесу, де зазначається таблиця з переліком цих факторів, у першій колонці якої вказане "нормативне значення" (яке є гранично допустимим), а в інших колонках "фактичне значення" згідно з атестаціями, яке по багатьом факторам перевищує нормативне.

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння)за №42/959від 26.11.2019, у ОСОБА_1 встановлені вперше професійні захворювання: Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (II ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ); Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-II (один-два) ст.

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) за №39/1018від 17.11.2020, у ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання:Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість помірного ступеню (IІI ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН II (два) ст.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії (ЛЕК) про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) за №37/936 від 12.10.2022, у ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання: Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість значного ступеню (IV ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН II (два) ст.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 грудня 2019 року (Форма П-4), затвердженого Заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області 17 грудня 2019 року, встановлено: комісією проведено розслідування причини виникнення у ОСОБА_1 хронічного професійного захворювання (отруєння): 1. Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню (ІІст.за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два) ст.

Дата встановлення остаточного діагнозу 26.11.2019 року. Заклад охорони здоров`я, який встановив діагноз: Державна установа "Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України". ОСОБА_1 працював на посаді горнового доменної печі за професією 10 років 03 місяці, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 15 років 00 місяців, загальний стаж роботи 19 років 01 місяць.

Пункт 13. Висновок про наявність шкідливих умов праці за Державними санітарними нормами та правилами "Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу", затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р №248, умови праці горнового доменної печі відносяться до 3.3 класу (особливо шкідливі та важкі).

Пункт 14. Діагноз основний: 1.Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5. S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. (М.54.1). 2.Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню (ІІст.за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ). (Н.90.5). 3.Хронічний бронхіт ІІст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. ЛН І-ІІ (один-два) ст. (J.41.0).

Діагноз супутній Гіпертонічна хвороба І ст. ст.1. СН 0. ризик 1.(1 11.9).

Професійні захворювання встановлені вперше. На момент розслідування хворий ОСОБА_1 з 03.12.2018 року не працює на ПАТ "Запоріжсталь" (перебуває на амбулаторному лікуванні).

17. Хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: Внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ "Запоріжсталь" та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Згідно п.3.8 Колективного договору, прийнятого на конференції трудового колективу "Товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, в результаті роботи понад установлений період в шкідливих і особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1, №2, затвердженими відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

18. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): наявність на робочому місці горнового доменної печі ПАТ "Запоріжсталь" ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів: концентрацій пилу 13.92-168.6 мг/м3при ГДК 4,0 мг/м3; рівня шуму 83,8-88,2 дБА при ГДР 80дБА; робочої пози знаходження у нахиленому положенні більше 30°26,7-30,8% тривалості робочої зміни; кількості нахилів тулубу 377-589разів за зміну при допустимій кількості при допустимій кількості 50-100 разів; статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу за участю м`язів тулубу та ніг 134440,8-204760,8 кг/с при допустимому показнику 61001-130000 кг/с.

Члени комісії ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 виклали окремі думки, в яких не погодились із наявністю причинно-наслідкового зв`язку з встановленими ДУ "Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва НАМН України" діагнозами та умовами праці на підприємстві з наступних причин: Комісії з розслідування не була надана до розгляду первинна медична документація, як це передбачено п. 113 Порядку, де можна було б прослідкувати динаміку розвитку його хвороби, що позбавило комісію в праві вивчити первинну медичну документацію та провести комплексне, всебічне та якісне розслідування обставин та причин виникнення хронічного профзахворювання. Окрім цього, відсутність первинної документації не дозволило у повній мірі виконати вимоги пункту 117 Порядку в частині встановлення осіб, винних у порушенні вимог законодавства, дії/бездіяльність яких сприяла виникненню професійного захворювання. Також відсутня будь-яка інформація щодо випадків звернення хворого за медичною допомогою, відсутні скарги на стан здоров`я при проходженні періодичних медичних оглядів у 2012-2019 роках, що підтверджено особистим підписом ОСОБА_1 . За таких обставин вважають, що встановлення та розслідування професійного захворювання ОСОБА_1 відбулося з порушенням "Порядку".

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААБ № 653236 від 27.01.2020, позивачу встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням. Протипоказана тяжка фізична праця, стато-динамічні навантаження, рекомендовано "Д" нагляд у профпатолога, невролога, сімейного лікаря, пульмонолога, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, санаторно-курортне лікуванні при наявності Ф-070/у.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 12 ААГ № 159106 від 23.01.2023 та довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 159106 від 23.01.2023, позивачу встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, із датою чергового переогляду в січні 2025 року. Протипоказана важка фізична праця, стато-динамічні навантаження, рекомендовано "Д" нагляд у профпатолога, невролога, лор, сімейного лікаря, пульмонолога, стаціонарне лікування.

В той же час, зазначені у довідці до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 159106 від 23.01.2023 коди діагнозів:М.54.1 та Н.90.5 відповідають раніше встановленим діагнозам за професійними захворюваннями: Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5. S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. (М.54.1); Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню (ІІст.за класифікацією ОСОБА_9 та ОСОБА_3 ) (Н.90.5).

Із виписки із медичної карти хворого ОСОБА_1 № 939 за 2020 рік вбачається, що він спостерігається в клініці з 2019 року, продовжує звертатися за медичною допомогою у зв`язку із професійними захворюваннями, встановленими рішенням ЦЛЕК № 42/959 від 26.11.2019.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено спричинення моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь». Виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в загальному розмірі 60 000,00 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що ОСОБА_1 втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60%, його визнано особою з інвалідністю другої групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, позбавлений можливості у повній мірі реалізувати своє право на працю, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичних та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та з урахуванням роз`яснень, наданих в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі неможливість такого повного відновлення.

Суд на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що підтверджено висновками компетентних медичних установ.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд дійшов правильного висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу сума у 60 000,00 грн.

Відповідно до п.п. 164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав. Тому вірним є висновки суду щодо стягнення суми моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів і зборів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 03 жовтня 2024 року.

Головуючий С. В. Кухар

Судді: О .З. Поляков

Д.А. Трофимова