справа № 179/1549/23
провадження № 2/179/79/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2024 року смт. Магдалинівка
Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді Чорної А.О.,
секретаря судового засідання Хорольської І.П.,
за участю: представника позивача Коломоєць С.В.,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Коломоєць Сергія Володимировича та заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Мухи Сергія Сергійовича про ухвалення додаткового рішення,
Представник позивача звернувся до суду з заявою про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
В обґрунтування заяви зазначає, що під час розгляду цивільної справи № 179/1549/23 позивачем були понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 15 000 грн., які повністю відповідають критеріям, визначеним ст. 137 ЦПК України. При поданні позову було надано до суду попередній розрахунок суми судових витрат. Представником позивача до моменту закінчення судових дебатів у цивільній справі було надано суду заяву про надання доказів понесених витрат протягом п`яти днів з моменту винесення судового рішення у справі.
В свою чергу, представником відповідача також подана до суду заява про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
В обґрунтування заяви зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач повністю визнав вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя. Вважає, що позивачем не доведено обставин ухилення відповідача від вирішення даного питання у позасудовому порядку шляхом укладання угоди про поділ спільного майна подружжя у нотаріальному порядку. Посилаючись на ч. 9 ст. 141 ЦПК України просить ухвалити додаткове рішення.
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи заяви про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн., вважає, що витрати підтверджено актом приймання - передачі виконаних робіт, довідкою про витрати на правничу допомогу адвоката. Щодо заяви представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., то просив відмовити в її задоволені, оскільки такі витрати суперечать ст. 141 ЦПК України, оскільки при задоволенні позивачу позовних вимог в повному обсязі не передбачено покладання судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, понесених відповідачем, на позивача.
У судовому засіданні представник відповідача доводи заяви про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. У задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката Коломоєць С.В. просив відмовити, оскільки позивачем не доведено належними доказами об`єм наданої правової допомоги та їх вартість. Позовна заява не містить жодних доказів того, що відповідач не визнавав прав позивача на спільно набуте майно під час шлюбу та докази ухилення відповідача від вирішення питання про розподіл майна у нотаріальному порядку. Відсутність вказаних доказів фактично засвідчує зловживання позивачем своїми правами, що є окремою підставою для відмови судом у стягненні на користь позивача витрат на правничу допомогу. Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесених ним витрат на правничу допомогу. Крім того, в акт приймання - передачі виконаних робіт включено правничу допомогу, яка фактично не надавалася. У встановлений судом строк представник позивача не надав суду договір про надання правової допомоги, а надав лише акт приймання - передачі виконаних робіт, який є додатком до договору про надання правової допомоги.
Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя задоволені.

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,2 кв.м, в тому числі, житловою площею 29,7 кв.м.

Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на частку гаражу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на частку гаражу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 749 грн. 50 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України 50 % судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви в розмірі 749 грн. 50 коп., квитанцією № 13902 від 23.08.2023 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В сенсі наведених норм та викладених обставин суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат.

Розглядаючи заяву представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., суд приходить до наступного.

Так, відповідачем ОСОБА_3 до виходу суду у нарадчу кімнату у судовому засіданні по цивільній справі було заявлено про надання доказів понесених витрат протягом п`яти днів з моменту винесення судового рішення у справі.

Від представника відповідача - адвоката Мухи С.С. надійшла до суду заява про стягнення судових витрат, до якої додано договір про надання правової допомоги від 06.12.2022 року, додаткову угоду № 1 від 18.11.2023 року до договору про надання правової допомоги від 06.12.2022 року, акт приймання - передачі наданих послуг від 30.11.2023 року, квитанція про сплату правничої допомоги у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Підставою стягнення витрат на правову допомогу представником відповідача зазначено ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч. 9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, з`ясуванню підлягають обставини, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, чи зловживав своїми правами.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто, умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

У своїй заяві адвокат Муха С.С. посилається на те, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Однак суду не надано і судом не здобуто конкретних правових доказів, які б свідчили про зловживання стороною позивача чи її представником процесуальними правами, або що спір виник внаслідок неправильних дій сторони позивача.

При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом ч. 9 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть вважатися неправильними і не є зловживанням процесуальними правами.

При цьому, доступ до суду є правом особи, гарантованим статтею 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, визнання відповідачем позову є його правом, передбаченим нормами ЦПК України.

В свою чергу, представник відповідача не обґрунтував, які обставини свідчать про завідому безпідставність пред`явленого позову і очевидну штучність самого спору, і не навів докази існування таких обставин.

Заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання позивачем позову до суду не може бути розцінене як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, заява про компенсацію судових витрат відповідача на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Розглядаючи заяву представника позивача про компенсацію судових витрат позивача на правову допомогу, суд приходить до наступного.

Представником позивача - адвокатом Коломоєць С.В. до моменту закінчення судових дебатів у цивільній справі було надано суду заяву про надання доказів понесених витрат протягом п`яти днів з моменту винесення судового рішення у справі.

Від представника позивача - адвоката Коломоєць С.В. надійшло до суду клопотання про стягнення судових витрат, до якого додано акт приймання - передачі виконаних робіт від 01.12.2023 року за договором доручення про надання правової допомоги наданих послуг від 16.08.2023 року, довідку № 11 про витрати на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1, 3 статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При розгляді даного питання, суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка міститься у його Постанові від 30 серпня 2018 року по справі № 466/2631/16-ц, де зазначено, що: «На підтвердження цих обставин (витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера)».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року по справі № 372/1010/16-ц.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що інтереси позивача ОСОБА_1 в суді представляв адвокат Коломоєць С.В. на підставі ордера на надання правничої допомоги від 23 серпня 2023 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 16.08.2023 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. (а.с. 22 - 23).

Як вбачається з акту приймання - передачі виконаних робіт за договором доручення про надання правової допомоги від 16.08.2023 року загальна вартість послуг становить суму 15. (а.с.122). У акті зазначено перелік наданих послуг: зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи та надання консультації; правовий аналіз письмових доказів, які надані позивачем; пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах; підготовлення позовної заяви, з доказами стороні в справі; підготовка клопотання про приєднання письмових доказів з обґрунтуванням її правової позиції з врахуванням поданого відповідачем відзиву на позовну заяву; пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах; участь у судових засіданнях з розрахунку 4 засідання (2 підготовче провадження та 2 розгляд справи по суті). Участь у судових засіданнях з розрахунку 1 засідання 1000 грн. та очікування судового засідання 800 грн. (що включає в себе проїзд представника до суду).

Згідно довідки адвоката про витрати на правничу допомогу адвоката № 11 від 01.12.2023 року Рубан Н.І. здійснено витрати на правничу допомогу адвоката, за укладеним договором - доручення надання правової допомоги від 16.08.2023 року в розмірі 15 000 грн., за послуги визначені актом від 01.12.2023 року приймання - передачі виконаних робіт. (а.с. 123).

Судом встановлено, що правнича допомога полягала в зустрічі адвоката з клієнтом з метою з`ясування обставин справи та надання консультації; правовому аналізу письмових доказів, які надані позивачем; пошуку та аналізу актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах; підготовлення позовної заяви, з доказами стороні в справі; підготовки клопотання про приєднання письмових доказів з обґрунтуванням її правової позиції з врахуванням поданого відповідачем відзиву на позовну заяву; участі у судовому засіданні 30.11.2023 року, а відтак, на думку суду, в матеріалах справи достатня кількість доказів, які підтверджують фактичне надання адвокатом Коломоєць С.В. правничої допомоги ОСОБА_1 .

Витрати на правничу допомогу в сумі 15 000 грн. є документально підтвердженими.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

У висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, зазначено, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу незалежно від того, чи вони вже сплачені чи тільки мають бути сплачені.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Сплативши вартість послуг з надання правничої допомоги, позивач погодилася саме з визначеним розміром, однак для стягнення понесених витрат з позивача, необхідно довести їх відповідність критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31.07.2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15 квітня 2020 року по справі № 199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Тож, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Суд враховує визначені ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, в тому числі складність даної справи та виконані адвокатом роботи, час, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсяг наданих адвокатом послуг.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладений у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., посилаючись на те, що зазначена сума не підтверджена належними та допустимими доказами, є неспівмірною з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, оскільки в акт приймання - передачі виконаних робіт включено правничу допомогу, яка фактично не надавалася.

Суд погоджується з доводами представника відповідача в частині того, що в акті приймання - передачі виконаних робіт включено правничу допомогу, яка фактично не надавалася представником позивача.

Так, в акті приймання - передачі виконаних робіт зазначено про участь у судових засіданнях з розрахунку 4 засідання, разом з цим, із матеріалів справи вбачається, що судове засідання відбувалося 30.11.2023 року, що підтверджується протоколом судового засідання.

Також в акті приймання - передачі виконаних робіт двічі зазначено послугу пошуку та аналізу актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах.

Також суд враховує малозначність справи та розгляд її в спрощеному позовному провадженні з викликом осіб.

Враховуючи зазначені заперечення, а також враховуючи складність справи та наданий адвокатом обсяг послуг у суді, враховуючи кількість судових засідань, принципи співмірності та розумності судових витрат, понесених на оплату правничої допомоги, критерій реальності таких витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги складність справи, принцип співмірності судових витрат, характер виконаної адвокатом роботи під час розгляду цієї справи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, а тому, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, беручи до уваги заперечення представника відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про те, що заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підлягає до часткового задоволення, у зв`язку з чим з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 81, 95, 259, 265, 270, 273, 315-319 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Мухи Сергія Сергійовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя А.О. Чорна