Справа № 357/9327/24
Провадження № 2/357/3876/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Фельтіна Н. А.,

За участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

В С Т А Н О В И В :

02 липня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму позики в розмірі 410 000,00 грн. та відсотки за користування позикою, а також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 4 920,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 вересня 2023 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким позикодавець ОСОБА_2 передав позичальнику ОСОБА_3 в якості позики грошові кошти в сумі 150 000,00 грн., а позичальник у свою чергу зобов`язався повернути грошові кошти до 18 березня 2024 року, сплативши відсотки за користування позикою у розмірі 40% річних. Договір набув чинності із 19.09.2023 та діє до 18.03.2024.

08 жовтня 2023 року від сторонами було укладено договір позики, згідно з умовами якого позикодавець ОСОБА_2 передав позичальнику ОСОБА_3 , грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути зазначені грошові кошти до 08 квітня 2024 року, сплативши відсотки за користування позикою у розмірі 40% річних. Договір набув чинності з 09.10.2023 року та діє до 08.04.2024.

08 жовтня 2023 року від сторонами було укладено договір позики, згідно з умовами якого позикодавець ОСОБА_2 передав позичальнику ОСОБА_3 , грошові кошти у розмірі 110 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути зазначені грошові кошти до 08 квітня 2024 року, сплативши відсотки за користування позикою у розмірі 40% річних. Договір набув чинності з 09.10.2023 року та діє до 08.04.2024 .

За вказаними договорами на дату пред`явлення претензії загальна суму позики становила 410 000,00 грн.. Відсотки за користування позикою становлять 82 000,00 грн. Сума позики з відсотками позикодавцю не повернута.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 липня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

17 липня 2024 року судом отримано відомості щодо реєстрації місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 22 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 09 вересня 2024 року.

06 вересня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 згідно з яким останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзив обґрунтовано тим, що позовна заява з додатками не містить відомостей про передання позивачем і отримання відповідачем 19.03.2023 та 09.10.2023 або в інший день грошових коштів у позику. Згідно п.1.3 договорів позики, датою надання позики є дата передачі позикодавцем грошових коштів позичальнику. Проте у договорах позики відсутня конкретна дата самого факту передачі грошових коштів «суми позики», яка обумовлена договором. Оскільки відсутній будь-який документ, який підтверджує реальний факт прийому-передачі сум позики між позивачем та відповідачем, передбачений договорами, то надані позивачем договори позики вважаються таки, що неукладені. Розрахунок заборгованості проведений позивачем не відповідає дійсності, не вказує чіткого періоду виникнення такої заборгованості та період користування позиками та нарахування відсотків. Крім того, позивачем не доведено наявність грошового зобов`язання (виконання п.1.3 договорів позики та докази передачі грошових коштів, «сум позики» відповідачу, що є його процесуальним обов`язком.

Через неявку в підготовче засідання, призначене на 09 вересня 2024 року відповідача у справі, останнє судом відкладено та повторно призначено на 07 жовтня 2024 року.

27 вересня 2024 року на адресу суду від позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, згідно з якою останній просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму позики в розмірі 410 000,00 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 82 000,00 грн., а також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 4 920,00 грн.

Відповідь на відзив є аналогічною за змістом позовній заяві.

07 жовтня 2024 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_4 ,В надійшло заперечення на відповідь на відзив, яке фактично є аналогічним по зміст із відзивом на позовну заяву.

В підготовчому засіданні 27 жовтня 2024 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 жовтня 2024 року.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Шевченко О.А. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проси суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом своєчасно та належним чином.

Приймаючи до уваги те, що відповідач належним чином повідомлявся судом про день, час та місце судового розгляду у справі, виклав свою правову позицію щодо позовних вимог у заявах по суті, зокрема, у відзиві на позовну заяву та в запереченні на відповідь на відзив, з метою додержання процесуальних строків розгляду справи, суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у справі та ухвалити рішенні за відсутності відповідача в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

18 вересня 2023 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з п.1.1 якого, позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики і проценти за користування сумою позики в строк і на умовах договору. Сума позики, згідно з п.1.2 договору, надається позичальнику на термін 6 місяців. Відповідно до п.1.3 договору, спосіб передачі суми позики: передача готівкових грошових коштів позикодавцем позичальнику. Датою надання позики є дата передачі позикодавцем готівкових грошових коштів позичальнику. Договір набуває чинності з 19 вересня 2023 року і діє до 18 березня 2024 року (п.2.1 договору). Згідно п.3 договору позикодавець зобов`язується передати суму позики одноразово позичальнику, а позичальник зобов`язується повернути суму позики позикодавцю відповідно до договору. За користування сумою позики позичальник виплачує позикодавцю відсотки в розмірі 40% річних (п.4.1 договору). Позичальник зобов`язується виплачувати відсотки за користування сумою позики щомісячно (п.4.2 договору).

08 жовтня 2023 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з п.1.1 якого, позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 110 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики і проценти за користування сумою позики в строк і на умовах договору. Сума позики, згідно з п.1.2 договору, надається позичальнику на термін 6 місяців. Відповідно до п.1.3 договору, спосіб передачі суми позики: передача готівкових грошових коштів позикодавцем позичальнику. Датою надання позики є дата передачі позикодавцем готівкових грошових коштів позичальнику. Договір набуває чинності з 09 жовтня 2023 року і діє до 08 квітня 2024 року (п.2.1 договору). Згідно п.3 договору позикодавець зобов`язується передати суму позики одноразово позичальнику, а позичальник зобов`язується повернути суму позики позикодавцю відповідно до договору. За користування сумою позики позичальник виплачує позикодавцю відсотки в розмірі 40% річних (п.4.1 договору). Позичальник зобов`язується виплачувати відсотки за користування сумою позики щомісячно (п.4.2 договору).

08 жовтня 2023 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з п.1.1 якого, позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики і проценти за користування сумою позики в строк і на умовах договору. Сума позики, згідно з п.1.2 договору, надається позичальнику на термін 6 місяців. Відповідно до п.1.3 договору, спосіб передачі суми позики: передача готівкових грошових коштів позикодавцем позичальнику. Датою надання позики є дата передачі позикодавцем готівкових грошових коштів позичальнику. Договір набуває чинності з 09 жовтня 2023 року і діє до 09 квітня 2024 року (п.2.1 договору). Згідно п.3 договору позикодавець зобов`язується передати суму позики одноразово позичальнику, а позичальник зобов`язується повернути суму позики позикодавцю відповідно до договору. За користування сумою позики позичальник виплачує позикодавцю відсотки в розмірі 40% річних (п.4.1 договору). Позичальник зобов`язується виплачувати відсотки за користування сумою позики щомісячно (п.4.2 договору).

12 квітня 2024 року позивач направив засобами поштового зв`язку претензію відповідачу щодо повернення суми позики за договорами позики від 18 вересня 2024 року та від 08 жовтня 2024 року.

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, згідно з вимогами статті 525 ЦК України, не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1048 ЦК України передбачено проценти за договором позики.

Так, згідно з ч.1 даної статті, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до вимог ч.2 вказаної статті, договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), зазначено, що «договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. У разі встановлення отримання позичальником меншої кількості грошей або речей, ніж вказано в договорі, вважається, що договір був укладений на фактично одержану ним кількість грошей або речей. Законодавством визначено, що момент переходу права власності на предмет позики залежить від того, що саме передається позичальникові за договором. Право власності на готівкові грошові кошти виникає у позичальника в момент фактичної передачі йому таких коштів позикодавцем».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2023 року у справа № 161/11436/21 (провадження № 61-625св22), зроблено висновок, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг (постанова Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 206/6401/18).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20), від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 (провадження № 61-4389св21).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним.

Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19), від 04 березня 2020 року у справі № 632/2209/16 (провадження № 61-41934св18), від 26 травня 2021 року у справі № 405/8280/19 (провадження № 61-3411св21), від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21).

Аналізуючи п.п.1.3 договорів позики, укладених між сторонами від 18 вересня 2023 року та від 08 жовтня 2023 року, суд констатує, що згідно вказаних договорів способом передачі позики є передача готівкових грошових коштів позикодавцем позичальнику, а датою надання позики є дата передачі позикодавцем готівкових грошових коштів позичальнику.

Приймаючи до уваги те, що відповідачем у своєму відзиві акцентовано увагу на відсутності доказів передачі грошових коштів за договорами позики від 18 вересня 2023 року та від 08 жовтня 2023 року, а позивачем у свою чергу не спростовано заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, та не надано доказів реального отримання позичальником від позикодавця грошових коштів за вказаними договорами позики, зокрема розписок позичальника про їх отримання від позикодавця, суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд, згідно з вимогами, передбаченими частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судовий збір, згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, покладається на позивача у разі ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.

Приймаючи до уваги те, що судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд покладає судові витрати у справі, зокрема по оплаті судового збору позивачем за подання позовної заяви до суду в сумі 4 920,00 грн. на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики відмовити.

Судові витрати у справі по оплаті судового збору позивачем покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя М. М. Бебешко