Справа №333/1732/14-ц
Провадження №2/333/1/24
рішення

Іменем України

01 жовтня 2024 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Тучкова С.С.,

за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/1732/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

11.03.2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якому просило суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року у розмірі 374871,54 грн., з яких: 334438,71 грн. тіло кредиту, 40432,83 грн. відсотки, в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 24.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» (банк), та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір №0710/0608/55-023, відповідно до якого банк надав позичальнику споживчій кредит у розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,90% річних з кінцевим строком повернення до 24.06.2018 року включно. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 07.04.2014 року відкрито провадження по справі (том 1 а.с.76).

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.08.2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» в частині позовних вимог до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду (том 1 а.с.115).

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25.12.2014 року провадження по цивільній справі зупинено до розгляду цивільної справи №333/7574/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Сведбанк», ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим (том 2 а.с.7).

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05.06.2015 року, яке набуло законної сили 06.10.2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого у зв`язку із зміною найменування є ПАТ «Омега Банк», про захист прав споживачів та визнання договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року частково недійсним відмовлено (том 2 а.с.87-90, 91-93).

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.11.2015 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 року, визнано договір поруки від 24.06.2008 року №0710/0608/55-023/Р-1, укладений 24.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_4 , припиненим (том 2 а.с.21-24, 24 зворотна сторона - 26). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2016 року рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.11.2015 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.02.2016 року провадження у справі відновлено (том 2 а.с.27).

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14.12.2016 року провадження по цивільній справі зупинено до розгляду цивільної справи №333/7574/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Сведбанк», ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим (том 2 а.с.198).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03.08.2017 року позов ОСОБА_4 до ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 про захист невизнаного права та визнання поруки припиненою задоволено частково, визнано припиненою поруку ОСОБА_4 за договором поруки № 0710/0608/55-023-Р-1 від 24.06.2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», по зобов`язаннях позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № 0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року зі сплати всіх щомісячних платежів за період до 26.08.2013 року (том 2 а.с.216-218).

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28.08.2017 року провадження у справі відновлено (том 2 а.с.219).

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2018 року, яке набрало законної сили 09.11.2018 року, визнано договір поруки від 24.06.2008 року №0710/0608/55-023/Р-1, укладений 24.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , припиненим (том 3 а.с.155-157).

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.02.2018 року провадження по цивільній справі зупинено до розгляду цивільної справи №333/7448/17 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Дельта Банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору від 24.06.2008 року №0710/0608/55-023 недійсним (том 3 а.с.105).

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.10.2021 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Тучковим С.С., провадження по справі відновлено (том 3 а.с.142).

Постановою Верховного суду від 03.10.2022 року (том 4 а.с.68-77) залишено без змін рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19.11.2019 року по цивільній справі №333/7448/17, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС») про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору від 24.06.2008 року №0710/0608/55-023 недійсним.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.06.2022 року залишено без змін рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2021 року по цивільній справі №333/5602/20, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» про захист прав споживача фінансових послуг, про визнання договору відступлення прав вимоги №2245/К/1 від 13.05.2020 року в частині кредитного договору від 24.06.2008 року №0710/0608/55-023 недійсним, скасування рішення та запису державного реєстратора (том 4 а.с.78-82).

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27.02.2023 року замінено позивача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» (том 4 а.с.27).

01.05.2023 року від ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» просить суд позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 залишити без розгляду, стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», заборгованість за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року в розмірі 2 023 642,92 грн., що еквівалентно валюті кредиту на дату відступлення прав вимог 75 524,00 дол. США, з яких: заборгованість по основній сумі 1 121 129,10 грн.; заборгованість за відсотками 902 513,82 грн. (том 4, а.с. 53).

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30.05.2023 року прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на підставі заяви про уточнення позовних вимог, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 залишено без розгляду (том 4 а.с.95-96).

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідачуточнені позовні вимоги не визнав, щодо задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що кредитний договір не містить інформації щодо того, якою є сукупна вартість наданого кредиту. Детальний розпис загальної вартості кредиту є істотною умовою кредитного договору. Кредитний договір не відповідає вимогам законодавства до споживчих кредитних договорів, а кредитор не мав права на здійснення валютних операцій. Крім того, банк не надав належних, допустимих доказів стосовно надання кредиту у розмірі 50000,00 доларів США. Єдиним допустимим доказом на отримання готівкової іноземної валюти позичальником і факт виконання умов договору є касовий документ заява про видачу готівки. Заява на видачу готівки від 24.06.2008 року не містить підпису отримувача, тому вона є недійсною. Готівкових доларів США у касі банку, як передбачено кредитним договором, він не отримував. Отримані ним кошти у розмірі 242485,00 грн. у відповідності до ст.1212 ЦК України є отриманими безпідставно. Відсутній належний детальний розрахунок заборгованості. Позивачем не надано первинних документів. Розрахунок заборгованості в довідці наведений з 25.05.2012 року, а не з дати підписання кредитного договору, та базується на припущеннях, не співпадає з реальними сумами платежів в квитанціях відповідача. Позивач не надав докази використання процедури досудового врегулювання спору, а саме вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості. Наявні в матеріалах справи вимоги пропонують сплатити лише прострочену заборгованість. ОСОБА_2 також заявив про застосування загального і спеціального строку позовної давності до основної вимоги і вимоги про стягнення процентів і штрафних санкцій.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача і відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

24.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір (споживчий кредит під заставу житлової нерухомості) №0710/0608/55-023, згідно з умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000,00 доларів США, на строк до 24.06.2018 року включно, зі сплатою 11,90 відсотків річних за весь строк фактичного користування кредитом, а позичальник, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені договором (том 1 а.с.8-15).

Кредит надається банком у готівковій формі через касу банку або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника (пункт 1.2 кредитного договору №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року).

Вказаним договором також встановлені порядок нарахування процентів, комісій та погашення заборгованості за кредитним договором (розділ 3); обов`язки банку (розділ 4); обов`язки позичальника (розділ 5); права банку (розділ 6); права позичальника (розділ 7); відповідальність сторін (розділ 8); дострокове повернення кредиту (розділ 9); особливі умови (розділ 10); інші умови (розділ 11).

Згідно з пунктом 11.1 кредитного договору №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року, укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов`язані з підприємницькою діяльністю; загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту в ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Укладаючи цей договір, позичальник свідчить, що під час укладення та виконання договору позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин.

За змістом пункту 11.5 кредитного договору №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов`язання за цим договором, а також за угодами, пов`язаними із забезпеченням повернення кредиту, третій особі без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 11.6 кредитного договору №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року він вступає в силу з дня його підписання сторонами і скріплення печаткою банку і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

Пунктом 11.11 кредитного договору №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року сторони договору погодили, що з укладенням цього договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов та не існує будь-яких умов, які на думку будь-якої зі сторін можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

Договором про внесення змін і доповнень №2 від 03.07.2009 року внесено зміни, зокрема, в пункт 1.3 кредитного договору, згідно з яким позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за період від дати укладення цього договору до 03.07.2009 року включно; 7% річних за період користування кредитом з 04.07.2009 року до 09.06.2010 року; 10% річних за період користування кредитом з 10.06.2010 року до 09.06.2011 року; 13,59% річних за період користування кредитом з 10.06.2011 року до 24.06.2023 року; а також в пункт 3.1.1 договору, згідно з яким ануїтетні платежі в погашення кредиту становлять з 10.08.2009 року 448,41 доларів США, з 10.07.2010 року 526,67 доларів США, з 10.07.2011 року 622,50 доларів США до закінчення кредитного договору (том 1 а.с.24-26).

Договором про внесення змін і доповнень №3 від 03.04.2012 року сторони домовились вважати таким, що втратив чинність, договір про внесення змін і доповнень №2 від 03.07.2009 року, а також внесено зміни, зокрема, в пункт 1.3 кредитного договору, згідно з яким позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 13,59% річних за період від дати укладення цього договору до 03.04.2012 року включно; 10% річних за період користування кредитом з 04.04.2012 року до 09.06.2013 року; 10% річних за період користування кредитом з 10.03.2013 року до 09.03.2014 року; 11,90% річних за період користування кредитом з 10.03.2014 року до 09.03.2015 року; 15,82% річних за період користування кредитом з 10.03.2015 року до 24.06.2023 року; а також в пункт 3.1.1. договору, згідно з яким ануїтетні платежі в погашення кредиту становлять з 10.05.2012 року 532,48 доларів США, з 10.04.2014 року 573,38 доларів США, з 10.04.2015 року 654,86 доларів США (том 1 а.с.27-28).

До кредитного договору додано графік погашення заборгованості за кредитом, підписаний уповноваженим представником банку та позичальником (а.с.17-20, 21-23).

За ч. 4 та ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судами під час розгляду спору про визнання кредитного договору № 0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , недійсним (том 4 а.с.68-77), вже було встановлено, що в зазначеному кредитному договорі визначено істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, порядок повернення. Суди дійшли висновку, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позичальник на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував його умови; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальність за порушення умов договору. Також підписанням кредитного договору позичальник підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. З урахуванням наведеного, суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , недійсним.

30.04.2013 року АТ «Дельта Банк» надіслало відповідачу досудову вимогу про необхідність погашення простроченої (поточної) заборгованості за кредитним договором в строки передбачені законодавством та договором, в якій попередив позичальника про те, що у разі невиконання цієї претензії, банк буде вимушений захищати свої права шляхом звернення до суду про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором (том 1 а.с.52). Однак позичальник не виконав досудову вимогу, кредитна заборгованість залишилася непогашеною.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №№ 1306,1307, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» (продавець) погодився продати (відступити), а ПАТ «Дельта Банк» (покупець) погодився купити права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Права вимоги переходять від продавця до покупця та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги.

Відповідно до витягу з додатку №1 до зазначеного договору, кредитний договір №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року входить до переліку договорів, за яким було куплено право вимоги (том 1 а.с.54).

25.05.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк» складено акт приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 року, згідно з яким продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, які перелічені у додатку до акту, що посвідчує факт здійснення відступлення.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05.06.2015 року, яке набуло законної сили 06.10.2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого у зв`язку із зміною найменування є ПАТ «Омега Банк», про захист прав споживачів та визнання договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року частково недійсним відмовлено, оскільки суд не знайшов підстав для визнання його в частині, що стосується передачі кредитних зобов`язань за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року, недійсним (том 2 а.с.87-90, 91-93).

Таким чином, договір про відступлення прав вимоги від 25.05.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №№ 1306,1307, є чинним.

Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 року відкликана банківська ліцензія та постановлено про ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

Ці обставини є загальновідомими, відомості про них розміщені у публічному доступі.

У копії протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-03-24-000001-b, сформованого 14 квітня 2020 року, копії договору від 13 травня 2020 року № 2245/К/1 про відступлення права вимоги, додатків до цього договору № 1, № 2 вказано, що на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», розпочато ліквідаційну процедуру AT «Дельта Банк», строки ліквідації у подальшому продовжувались у встановленому законодавством порядку.

14.04.2020 року в порядку реалізації активів АТ «Дельта Банк», яке перебуває в стані ліквідації, з урахуванням вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проведений електронний аукціон з продажу вимог вказаного банку за кредитними договорами та іпотечним договорам, які забезпечують ці кредитні договори, у тому числі вказаного кредитного договору № 0710/0608/55-023 (лот GL3N217533). За результатами цього електронного аукціону переможцем визначено ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

13.05.2020 року ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) уклали Договір купівлі-продажу прав вимоги №2245/К/1 (том 4 а.с.9, 11).

У пункті 1 договору відступлення прав вимоги № 2245/К/1 від 13.05.2020 року зазначено, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) і поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно з реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Пунктом 2 договору відступлення прав вимоги передбачено, що за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» після укладення вказаного договору відступлення направило на адресу позичальника лист, в якому повідомило про укладення договору про відступлення прав вимоги від 13.05.2020 року, а також вимогу про усунення порушень основного зобов`язання, а саме: погашення боргу перед ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» за вказаним кредитним договором.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2021 року по цивільній справі №333/5602/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» про захист прав споживача фінансових послуг, про визнання договору відступлення прав вимоги №2245/К/1 від 13.05.2020 року в частині кредитного договору від 24.06.2008 року №0710/0608/55-023 недійсним, скасування рішення та запису державного реєстратора (том 4 а.с.78-82).

Договір про відступлення прав вимоги № 2245/К/1 від 13.05.2020 року в частині кредитного договору від 24.06.2008 року №0710/0608/55-023 є чинним.

Відповідно до довідки ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», станом на 13.05.2020 року заборгованість ОСОБА_2 перед ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» за кредитним договором від 24.06.2008 року №0710/0608/55-023 становить 75524,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на дату відступлення права вимоги (13.05.2020 року) складає 2023642,92 гривень, з яких: 41841,45 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 13.05.2020 року складає 1121129,10 гривень, заборгованість за тілом кредиту; 33682,55 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 13.05.2020 року складає 902513,82 гривень заборгованість за процентами (том 4 а.с.56).

За змістом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 07.11.2018 року (справа №372/1036/15-ц), виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 зазначив, що сплатив 28.05.2012 року частину грошей на повернення кредиту, приблизно 21000,00 доларів США.

Однак, згідно з випискою по особовому рахунку (том 1 а.с.209-217), сума 20666,84 доларів США від 28.05.2012 року це дисконт за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року згідно з договором купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 25.05.2012 року та додатку №1 до нього (призначення платежу). Також, наступним платежем є 43386,42 доларів США, де в призначенні платежу вказано: придбані права за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року згідно з договором купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 25.05.2012 року. Відтак, суми 20666,84 доларів США від 28.05.2012 року та 43386,42 доларів США від 28.05.2012 року стосуються оплат за придбані попереднім кредитором ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року.

Крім того, будь-яких доказів на підтвердження оплати частини кредиту, зокрема, квитанції про повернення кредитних коштів 28.05.2012 року у розмірі 20666,84 доларів США ОСОБА_2 суду не надано.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не отримував кредит у розмірі 50000,00 доларів США, також не підтверджується матеріалами справи.

Так, отримання відповідачем кредитних коштів підтверджена заявою ОСОБА_2 на видачу готівки від 24 червня 2008 року (том 3 а.с.158), випискою за особовим рахунком (том 1 а.с.209-217). Крім того, відповідач виконував певний час кредитний договір, підписував з банком додаткові угоди. Судовими рішеннями, ухваленими за участю позичальника та кредитора, було неоднократно підтверджено надання відповідачу кредитних коштів в іноземній валюті у відповідності до кредитного договору №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року.

Відповідач як на підставу для відмови у позову посилався на те, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог, зокрема, доказів, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за кредитним договором (первинних бухгалтерських документів).

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження позовних вимог та розміру заборгованості позивачем надано суду копії кредитного договору №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року, договорів про внесення змін і доповнень, а також виписку з рахунку ОСОБА_2 і розрахунок заборгованості.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність надання банком ОСОБА_2 кредитних коштів та здійснення відповідачем часткового погашення платежів на виконання умов договору.

Таким чином, суд встановив, що банк надав ОСОБА_2 кредит за умовами кредитного договору №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року. Позичальник не оспорював факт отримання кредитних коштів та частково виконував умови кредитного договору. ОСОБА_2 , не погоджуючись із розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим банком, жодним чином його не спростував і не надав власний розрахунок заборгованості.

Отже, наданий ПАТ «Дельта Банк» розрахунок заборгованості за кредитним договором у сукупності з випискою з рахунку позичальника та іншими доказами є належним і допустимим доказом.

Під час розгляду справи у суді відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності до даних правовідносин.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що банком пропущений строк позовної давності, оскільки перший випадок невиконаного належним чином зобов`язання відбувся у квітні 2009 року (він сплатив 3732,5 грн. /480 доларів США замість 714,47 доларів США), тобто з 11 квітня 2009 року згідно з п.3.3 кредитного договору заборгованість вважається простроченою і відбувся автоматичний запуск перебігу строку позовної давності згідно з п.5.4 кредитного договору, тобто саме тоді у Банка виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав. Платіж за травень не був сплачений у повному обсязі. Відповідач вважає, що строк позовної давності, у межах якого позивач мав звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права сплив 11.04.2012 року.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Укладений сторонами кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, а тому незалежно від визначення у договорі загального строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

За таких обставин, встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

За змістом ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України, від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №638/10895/14-ц, постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12.

Частиною першою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Відповідно до ст.ст. 516, 517 ЦК України перехід до нового кредитора прав у зобов`язанні не звільняє від обов`язку виконання умов кредитного договору щодо здійснення погашення щомісячних платежів первісному кредиторові.

Згідно з наданими відповідачем квитанціями (том 3 а.с.161-196), виписки по особовому рахунку, наданої ПАТ «Дельта Банк» (том 1 а.с.209-217), у період з 01.07.2008 року по 28.05.2013 року ОСОБА_2 сплачував грошові кошти за договором кредиту №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року, спочатку на рахунок АТ «Сведбанк», а потім, після укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, і на рахунок ПАТ «Дельта Банк».

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 11.03.2014 року, тобто в межах строку позовної давності.

З приводу розміру заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне.

На позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

На підтвердження позовних вимог та розміру заборгованості ПАТ «Дельта Банк» надано виписку з рахунку ОСОБА_2 і розрахунок заборгованості станом на 05.02.2014 року (том 1 а.с.118), з яких вбачається, що сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту) складає 41841,45 доларів США, сума заборгованості за відсотками 5058,53 доларів США.

01.05.2023 року від ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24 червня 2008 року в розмірі 2 023 642,92 грн., що еквівалентно валюті кредиту на дату відступлення прав вимог 75 524,00 дол. США, з яких: заборгованість по основній сумі 1 121 129,10 грн.; заборгованість за відсотками 902 513,82 грн. (том 4, а.с. 53).

На підтвердження збільшення розміру заборгованості ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» (а саме збільшення заборгованості за відсотками) надало суду лише довідку, згідно з якою, станом на 13.05.2020 року заборгованість ОСОБА_2 перед ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» за кредитним договором від 24.06.2008 року №0710/0608/55-023 становить 75524,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на дату відступлення права вимоги (13.05.2020 року) складає 2023642,92 гривень, з яких: 41841,45 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 13.05.2020 року складає 1121129,10 гривень, заборгованість за тілом кредиту; 33682,55 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 13.05.2020 року складає 902513,82 гривень заборгованість за процентами (том 4 а.с.56).

Разом з тим ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» не було надано суду належного розрахунку заборгованості на підтвердження збільшення розміру заборгованості за відсотками з 5058,53 доларів США до 33682,55 доларів США.

При цьому, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється. Такі правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 10 січня 2022 року у справі № 751/9416/15 (провадження № 61-2116св19), від 12 січня 2022 року у справах № 2-3758/11 (провадження № 61-7056св21), № 128/83/16 (провадження № 61-1468св21), № 683/1216/16 (провадження № 61-5465св21), № 638/11952/14 (провадження № 61-11037св21), № 381/4163/14 (провадження № 61-11814св20), від 14 квітня 2022 року у справі №278/1646/15 (провадження № 61-20917св21).

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню згідно з розрахунком заборгованості станом на 05.02.2014 року (том 1 а.с.118), де сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту) складає 41841,45 доларів США, сума заборгованості за відсотками 5058,53 доларів США.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача в сумі 18850,06 гривень (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 253, 257, 258, 261, 264, 512, 514, 526, 610, 612, 626, 629, 633, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 89, 130, 133, 137, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» () заборгованість за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24.06.2008 року у розмірі 1 256 670 (один мільйон двісті п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят) гривень 89 копійок, що складається з: 1 121 129,10 гривень заборгованість за тілом кредиту, 135 541,79 гривень заборгованість за відсотками.

В інший частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» () витрати по оплаті судового збору у розмірі 18850 (вісімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 06 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 08.10.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков