Провадження № 2-о/185/391/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 у порядку окремого провадження, звернулася до суду із заявою, у якій просить видати їй обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покладення на нього обов`язків : заборонити ОСОБА_2 перебувати місці спільного проживання з постраждалою особою за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців: заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

Заява обґрунтована тим, що вона зареєстрована та проживає у власній квартирі АДРЕСА_2 . До 25 жовтня 2018 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . На даний час ОСОБА_2 знятий з реєстрації за вказаною адресою, однак продовжує проживання в її квартирі. Протягом останніх кількох років вона потерпає від насильства зі сторони ОСОБА_2 . Він постійно підіймає на неї руку, виражається нецензурною лайкою, завдає тілесних ушкоджень. Після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку ОСОБА_2 , вона не може належним чином виконувати роботу по дому. Звернення заявниці за захистом до правоохоронних органів не дали результату.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року провадження у справі відкрито.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви. Пояснив, що перебував з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, він свою квартиру за адресою: АДРЕСА_1 подарував ОСОБА_1 , а вона свою квартиру переписала на його сина. З 2018 року вона почала постійно звертатися до поліції, суду, оскільки хотіла вигнати його з квартири. Вона звернулася до суду за розірванням шлюбу, за її заявою його зняли з реєстрації в квартирі. Вона намагалася його виселити, однак їй відмовили. Він алкогольних напоїв взагалі не вживає, кинув палити. Жодного разу не застосовував до неї насильства, вона в свою чергу постійно травить його освіжувачем повітря. Цілий день коли вона знаходиться поряд вона пшикає на нього, біля нього, цим засобом і це триває вже багато років. Тільки з приводу того, що вона його постійно травить цим освіжувачем між ними виникають сварки. Він зайвий раз намагається не виходити з кімнати, щоб не привертати її увагу, оскільки як тільки ОСОБА_1 його бачить, вона постійно починає його провокувати на скандал, а потім одразу викликає поліцію. Він взагалі з нею не спілкується. Квартиру він отримував, постійно в ній проживає, сплачує комунальні платежі, ніякого іншого житла не має і у разі задоволення припису вимушений буде жити на вулиці.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року шлюб між ними розірвано.

Як було встановлено в судовому засіданні після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно постанов Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2021 року, 14 вересня 2023 року, 21 серпня 2024 року ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду від 21 червня 2023 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Крім того, в Єдиному реєстрі судових рішень міститься рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.10.2023 року по цивільній справі № 185/9267/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення. Зазначеним рішенням позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову. 16 січня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Павлоградського міськрайонного суду від 24.10.2023 року залишено без змін.

Крім того, рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 15 березня 2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі обмежувального припису.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2024 року залишено без змін.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст. 3 Закону).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За змістом поданої заяви заявник посилається на те, що ОСОБА_2 застосовує до неї психічне та фізичне насильство. Однак в судовому засіданні було встановлено що доводи заявниці зводяться до небажання жити разом в одній квартирі з ОСОБА_2 . Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_2 , як тільки він виходить із своєї кімнати, ОСОБА_1 постійно намагається провокувати його на скандал і одразу викликає поліцію.

Будь-яких інших належних та обґрунтованих доказів психологічного, фізичного насильства щодо заявника матеріали справи не містять.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені належними та допустимими доказами.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 4, 19, 95, 263, 264, 265, 350-1, 350-8, 354, 355, 430 ЦПК України, суд ,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С. Г. Юдіна