УХВАЛА

02 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 537/6169/21

провадження № 61-13224ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко Андрій Миколайович, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А. М. (далі - приватний нотаріус КМНО Доценко А. М.), в якому просила суд визнати недійсним договір дарування квартири

АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Доценко А. М. за реєстровим № 624 від 29 липня 2019 року.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 20 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Доценко А. М., про визнання договору дарування недійсним задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири

АДРЕСА_1 , посвідчений 29 липня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Доценко А. М., зареєстрований у реєстрі за № 624.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , задоволено.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 20 квітня 2022 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Доценко А .М., про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

27 червня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2024 року залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2024 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

28 серпня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку вдруге звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2024 року (надійшла до Верховного Суду 01 жовтня 2024 року),

у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У постанові Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2024 року зазначено, що повний текст виготовлено 31 травня 2024 року, отже останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 01 липня 2024 року (понеділок).

Вперше заявник звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою 27 червня 2024 року, тобто в межах строку подачі касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Вдруге заявник звернулася до суду з касаційною скаргою 28 серпня 2024 року та вказала, що ухвалу від 25 липня 2024 року вона отримала 12 серпня 2024 року.

Однак, у касаційній скарзі заявник не заявила обґрунтованого клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги та не надала доказів поважності пропуску строку подачі касаційної скарги.

Оскільки заявник не заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та не надала відповідних доказів, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання відповідного клопотання.

Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права та цитує статтю 389 ЦПК України, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 30 травня 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць