Справа № 462/6356/24 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/2566/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 серпня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, в особі Залізничного районного суду м. Львова, треті особи: Президент України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судді.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09 серпня 2024 рокуцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Держави Україна в особі Залізничного районного суду м. Львова, треті особи: Президент України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судді передано за підсудністю на розгляд Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Зазначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак суддя, який не наділений правом законодавчої ініціативи та не може вносити зміни у чинне законодавство, безпідставно передав справу на розгляд до Печерського районного суду м.Києва. Вважає, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого, завдано шкоду, а залучення чи незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального округу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Вказує, що на розгляді у Шевченківського районному суді м. Львова знаходиться цивільна справа № 462/1907/22 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, третя особа на стороні позивача: Президент України як гарант конституційних прав і свобод громадян України ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої суддею Залізничного районного суду м. Львова І.Мруць, відтак при розгляді даної справи та справи № 462/1907/22 за однакових обставин застосовано різні норми права. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та повернути справу до Залізничного районного суду м. Львова для продовження розгляду по суті.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 09 серпня 2024 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 09 серпня 2024 року призначено на 17 год. 30 хв. 30 вересня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 03 жовтня 2024 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 30 вересня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 03 жовтня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та передаючи справу на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що правила альтернативної територіальної підсудності не можуть бути застосовані до даної справи, оскільки право вибору суду належить позивачу лише у випадку, коли він звертається до суду з позовом, пов`язаним з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, прийнятими судом лише під час розгляду кримінального провадження, тобто з позовом про відшкодування шкоди у порядку, передбаченому ст. 1176 ЦК України, а в даній справі позивач просить стягнути моральну шкоду, завдану у зв`язку з вчиненням процесуальних дій суддею у цивільній справі, а оскільки основні вимоги позивача стосуються стягнення моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України і першим відповідачем позивач зазначив Державну казначейську службу України, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, що територіально відноситься до Печерського районного суду м. Києва, відтак справа підлягає розгляду саме Печерським районним судом м. Києва.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Забезпечення права кожному на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В той же час, поряд з даним загальним правилом, процесуальним законом передбачено альтернативний порядок визначення підсудності за вибором позивача, у визначених законодавцем випадках.

Стаття 28 ЦПК України встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений до одного з двох і більше судів. Суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Частиною 4 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно з ч. 15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року № 725/2910/19 (провадження № 61-8546св20) зазначено, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, в особі Залізничного районного суду м. Львова, треті особи: Президент України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судді, в якому просив стягнути на його користь грошові кошти в розмірі 130 000 грн. за рахунок коштів державного бюджету України як моральну шкоду, завдану протиправними, незаконними, на його думку, процесуальними рішеннями та процесуальними діями судді Залізничного районного суду м. Львова Мруць І.С. під час розгляду справи № 184/657/23.

В позовній заяві зазначено відповідачами Державу Україну в особі Державної казначейської служби, місцезнаходження якої зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Бастіона,6, та Державу Україну в особі Залізничного районного суду м. Львова, місцезнаходження якого зареєстровано за адресою: м. Львів, вул. С.Бандери, 3.

Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально віднесено до Залізничного району м. Львова.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги обгрунтовано тим, що ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2023 року, постановленою суддею Мруць І.С., яка скасована постановою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року, справу № 184/657/23 безпідставно передано на розгляд Нікопольського районного суду Запорізької області, чим йому штучно створено перешкоди у доступі до правосуддя. Крім того, суддя Залізничного районного суду м. Львова Мруць І.С. умисно, на його думку, порушуючи його права гарантовані Конституцією України та міжнародним законодавством, не допускає до участі у справі його представників, а також, не розглянувши заяву про відвід відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України, протиправно продовжує розгляд справи №184/657/23. Вважає, шо вищезазначеними діями судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_7 йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 130 000 грн.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодуванням моральної шкоди обґрунтовані незаконними, на його думку, процесуальними рішеннями та процесуальними діями судді Залізничного районного суду м. Львова Мруць І.С.

Мотивуючи свої висновки про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції покликався на те, що при визначенні підсудності даної справи не могли бути застосовані правила альтернативної підсудності, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовані не статтею 1176 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки зміст пункту 4 статті 28 ЦПК України не передбачає, що даний пункт статті ( альтернативна підсудність) може бути застосований лише у випадку обґрунтування позовних вимог статтею 1176 ЦК України.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивач пред`явив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої, на його думку, процесуальними рішеннями та процесуальними діями судді Залізничного районного суду м. Львова, а відтак позов може пред`являтися як за місцем знаходження відповідача, так і за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Відповідно до частини 16 статті 28 ЦПК України позивач має право вибору між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що позивач скористався належним йому правом вибору суду за правилами альтернативної підсудності, що відповідає категорії даного спору.

Враховуючи те, що право вибору суду у разі пред`явлення позову за альтернативним правилом підсудності належить позивачу, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків щодо необхідності передачі даної цивільної справи для розгляду до Печерського районного суду м. Києва.

Направляючи справу на розгляд іншого суду на підставі статті 31 ЦПК України, суд першої інстанції не дотримався вищенаведених положень законодавства.

Таким чином, враховуючи предмет позову, його обґрунтування, зазначені вище норми процесуального законодавства, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що позивач має право на вибір підсудності, на пред`явлення позову між кількома судами, яким підсудна дана справа, в тому числі і за зареєстрованим місцем його проживання, оскільки право вибору суду між кількома судами, яким підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Оскільки ч. 4 ст. 28 ЦПК України передбачає право позивача на пред`явлення позову, пов`язаного з відшкодуванням моральної шкоди, завданої йому незаконними, на його думку, рішеннями, діями чи бездіяльністю суду,також за його зареєстрованим місцем проживання чи перебування, яке зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до територіальної підсудності Залізничного районного суду м. Львова, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач, користуючись наданим йому правом вибору між судами, пред`явив позов з дотриманням правил альтернативної підсудності, відтак відсутні підстави для застосування правил загальної підсудності та передачі справи на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. (п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суду слід звернути увагу на положення пункту 1 статті 26 ЦПК України.

Відповідно до положень п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З наведених вище підстав оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для вирішення питання відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 09 серпня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 03.10.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк