612/460/24, 2/612/177/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2024 року с-ще Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області в складі головуючого судді Масло С.П., за участю секретаря судового засідання Чміль Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Близнюки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути на користь ТОВ «Коллект Центр» з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 52680,00 грн.

24.09.2021 р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 5012719.

Відповідно до умов Договору, Кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 8000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити проценти у розмірі 3000 грн. за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Відповідно до положень договору: сума кредиту(загальний розмір) складає: 8000,00 гривень, строк кредиту становить 60 днів.

Відповідно до умов Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки.

ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також інші витрати відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобов`язання за договором не виконав і станом на 10.05.2024 має заборгованість у сумі 52680,00 грн., яка складається з наступного: 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 43800,00 заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 880,00 грн. комісія. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача.

13.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 5012719 від 24.09.2021 р., що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту № 5012719 від 24.09.2021 р., що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та позичальником, яким є: ОСОБА_1 .

Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти задоволення вимог в частині нарахування процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, в сумі 16800 грн.00 коп., та витрат на правову (правничу) допомогу, в розмірі 13000 грн., з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За своєю правовою природою відсотки у розмірі 5% від залишку неповерненого кредиту, за кожен день неповернення, не є відсотками за користування кредитом, а є штрафною санкцією за невиконання грошового зобов`язання (його неповернення), відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Окрім того, заявляючи вимогу про стягнення санкцій за неповернення грошового зобов`язання (кредиту), позивач також не зауважив на карантин та військовий стан, які суттєво вплинули на виконання відповідачем умов договору.

Відповідно до п.15. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОУЮ-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем),, позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення

Також Законом України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», від 15.03.2022р. розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 61 тотожного змісту.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних, котрі більше ніж вдвічі перевищують суму основного боргового зобов`язання (тіла кредиту), враховуючи, що наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, що є несправедливим, беручи до уваги об`єктивні (форс-мажорні) обставини, що вплинули на виконання зобов`язання, у вигляді карантину та дії в Україні воєнного стану та правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.02.2018 у справі № 200/11343/14ц та у постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, не підлягає стягненню санкція у вигляді 5% розміру залишку неповерненого кредиту, за кожен день прострочення грошового зобов`язання, передбачена п.4.2 Договору, у розмірі 16800 грн.00 коп.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу за надання усної консультації з вивченням документів, в розмірі 4000 грн., та складання позовної заяви майнового характеру, в розмірі 9000 грн., а всього витрати на надання правової (правничої) допомоги на суму 13000 грн. просить суд врахувати наступне.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 року по справі № 923/567/17 критично сприйняв розрахунок визначення вартості й обсягу отриманих юридичних послуг у цій справі, мотивуючи це тим, що представник брав участь у справі, починаючи з першої інстанції, і не міг бути необізнаним про позицію позивачів, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи й доводи, якими позивачі обґрунтовували свої вимоги й інші обставини та самостійно зменшив розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в цій справі, оскільки визнав їх неспівмірними зі складністю справи й обсягом наданих адвокатом послуг.

Також Верховний Суд в Постанові від 01.08.2019 року по справі № 915/237/18 дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості й верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, завищений щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, і не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Суд зазначив, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності й необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи й фінансового стану обох сторін.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02.07.2020 року по справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 справі №201/14495/16-ц, самостійно зменшивши судові витрати на професійну правничу допомогу, виходячи із критеріїв реальності та розумності вартості адвокатського гонорару.

Прийняття Верховним Судом рішень про зменшення витрат на професійну правничу допомогу базувалось на практиці Європейського суду з прав людини. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 01.08.2019 року по справі № 915/237/18 зазначив, що ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції: «Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269)».

Відповідно до практичних рекомендацій до Регламенту ЄСПЛ, які були видані Головою ЄСПЛ згідно з правилом 32 Регламенту, сума судових витрат повинна бути обґрунтованою. Якщо Суд визнає їх надмірними, він призначить суму, яка, на його думку, є розумною.

Також у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що гонорар успіху є складовою частиною гонорару адвоката, а отже належить до судових витрат. Суд може компенсувати гонорар успіху в разі його сумісності із ціною позову, складністю справи та її значенням для сторони. Сума гонорару успіху не має виходити за розумні межі.

Рішенням Ради адвокатів Харківської області №17 від 21.03.2018 року надані рекомендації щодо застосування ставок адвокатського гонорару, згідно яких розмір адвокатського гонорару за надання усної консультації, з вивченням документів, становить від 500 грн., складання позовної заяви майнового характеру (ЦПК) становить від 1600 грн.

Враховуючи, що справа розглядається районним судом Харківської області, позовна заява про стягнення заборгованості є типовою для позивача, діяльність котрого полягає у стягнення заборгованості позичальників за договорами про споживчий кредит, позивач заявив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, за відсутності представника позивача, тобто визначив категорію даної справи як малозначної, з чим погодився і суд, враховуючи Рішення Ради адвокатів Харківської області №17 від 21.03.2018 року про рекомендований розмір адвокатського гонорару, вимога про стягнення з відповідача витрат на правову (правничу) допомогу за надання усної консультації з вивченням документів, в розмірі 4000 грн., та складання позовної заяви майнового характеру, в розмірі 9000 грн., а всього на суму 13000 грн не відповідає критеріям реальності та розумності, неспівмірна зі складністю справи й обсягом наданих адвокатом послуг, і не вмотивована позивачем.

З урахуванням вищевикладеного реальними та розумними, на її погляд, є витрати на надання правової (правничої) допомоги за надання усної консультації з вивченням документів, в розмірі 1000 грн., та складання позовної заяви майнового характеру, в розмірі 3000 грн., а всього на суму 4000 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі, зазначив, що не заперечує проти прийняття рішення на підставі наявних у справі документів.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин неявки відповідач суду не повідомив, надав відзив на позов, згідно якого частково заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором було підписано Договір №5012719 про надання споживчого кредиту. Згідно якого сума (загальний розмір) кредиту складає 8000,00 грн., строк кредиту 30 днів з 24.09.2021. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом (п. 1.5.2 Договору) 1,25% (3000 грн.). Комісія за надання кредиту 880 грн. Термін повернення кредиту і сплати комісії та процентів 24.10.2021.

Відповідно до п. 1.6 Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 4.2 Договору №5012719, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 Договору.

Також, ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором підписала Додаток № 1 до договору, в якому також погоджено суму кредиту у розмірі 8000 грн., нараховані проценти у розмірі 3000 грн. 00 коп., комісія 880 грн., загальна вартість кредиту 11880,00 грн. та термін платежу 24.10.2021.

ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором підписала Паспорт споживчого кредиту.

Відповідно до Платіжного доручення 57097472 від 24.09.2021, ТОВ «МІЛОАН» було перераховано на картку ОСОБА_1 №414949*42 Приватбанк 8000 грн.

13.01.2022 року між між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 5012719 від 24.09.2021 р., що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договір про надання споживчого кредиту № 5012719 від 24.09.2021 р., що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та позичальником, яким є: ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №13-01/2022-79 від 13.01.2022, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 52680,00 грн. з яких: 8000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 43800,00 заборгованість за процентами, 880,00 грн. нарахована комісія.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи свідчать про те, що Договір про надання споживчого кредиту №5012719 від 24.09.2021 укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. Навідміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №13-01/2022-79 від 13.01.2022, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 52680,00 грн. з яких: 8000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 43800,00 заборгованість за процентами, 880,00 грн. нарахована комісія.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту №5012719 від 24.09.2021, встановлено відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 1,25 %. Встановлено розмір відсотків за користування кредитом 3000 грн. та загальну вартість кредиту в розмірі 11880 грн. при 8000 грн. отриманого кредиту.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 3000 грн. в межах строку кредитування, який становив 30 днів, враховуючи правову позицію висловлену у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. В іншій частині цих позовних вимог позов є необґрунтований та такий, що суперечить наведені правовій позиції Верховного Суду, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 8000,00 грн., суд зазначає наступне.

Оскільки в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо отримання кредитних коштів, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення прострочених платежів за комісією, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

В Договорі № 5012719 від 24.09.2021 відповідач своїм підписом погодив комісію за надання кредиту у розмірі 880,00 грн.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредиту у розмірі 880,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Доводи позивача про правомірність стягнення боргу за процентами саме у розмірі 43800,00 грн., суд відхиляє як необгрунтовані виходячи з наступного.

Суд зазначає, що проценти за користування кредитом це проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Натомість проценти за неправомірне користування чужими коштами це проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Отже, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення позивачем вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України. При цьому, поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України.

З вимогами про стягнення процентів в порядку ст. 625 ЦК України позивач не звертається.

Щодо вирішення питання розподілу судових витрат, заявленого представником позивача в позові, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту понесених судових витрат представником позивача до матеріалів справи було надано: Договір №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, прайс лист АО «Лігал Ассістанс», Платіжну інструкцію № від 10.05.2024, заявка на надання юридичної допомоги №456 від 26.04.2024 та Витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 з яких вбачається, що послуги адвоката визначені у розмірі 13000 грн.

Відповідач заперечує проти стягнення правової допомоги у розмірі 13000 грн., наполягаючи на неспівмірності таких понесених витрат.

Суд, дослідивши доводи відповідача щодо зменшення витрат на правову допомогу, у зв`язку з їх не співмірністю, погоджується з ними, та зазначає, що реальними та розумними є витрати на надання правової (правничої) допомоги за надання усної консультації з вивченням документів, в розмірі 1000 грн., та складання позовної заяви майнового характеру, в розмірі 3000 грн., а всього на суму 4000 грн., оскільки для представника позивача надання правничих послуг позивачу зі стягнення заборгованості за кредитами/позиками є характерним та систематичним.

Зважаючи на вищенаведене, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (22,55%), а саме 902,00 грн. від визначеної судом суми витрат на правову допомогу (4000 грн.).

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно (22,55%) задоволеним позовним вимогам, а саме 682,81 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89 , 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №5012719 від 24.09.2021 у розмірі 11880,00 грн., яка складається з наступного: 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3000,00 грн. заборгованість за процентами, 880,00 грн. заборгованість за комісією.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати зі сплати судового збору у розмірі 682 грн. 81 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» втрати на професійну правничу допомогу у розмірі 902 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене повністю або частково в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 10.10.2024.

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306);

відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя С.П. Масло