ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 639/3105/24

провадження № 22-ц/818/2705/24

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

Суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сипачова Ірина Миколаївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір Ярослав Вікторович, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 червня 2024 року у складі судді Труханович В.В.,-

УСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення грошових коштів у якості авансу та штрафних санкцій за попередніми договорами про купівлю-продаж квартири.

Представником позивача адвокатом Комовим О.Г. разом з позовною заявою подану заяву про забезпечення позову, відповідно до якої він просив суд забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресом: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонити вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню майнових прав на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресом: АДРЕСА_1 , заборонити будь-яким особам, в тому числі органам державної реєстрації прав, державним та приватним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, іншим особам та органам, у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації прав здійснювати дії, у тому числі реєстраційні дії, включаючи державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень відносно нерухомого майна - квартири, що розташована за адресом: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сипачова Ірина Миколаївна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жовнір Ярослав Вікторович, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у якості авансу та штрафних санкцій за попередніми договорами про купівлю-продаж квартири. Однак існує ризик унеможливлення виконання рішення суду, ускладнення ефективного захисту та відновлення порушених майнових прав позивача.

Представник позивача зазначив, що після звернення до суду з відповідним позовом позивач дізналась, що відповідачем ОСОБА_2 або його представником ОСОБА_3 (ріелтор) порушуються законні права та інтереси позивача. Протиправні дії вказаних осіб проявилися та були вчинені у вигляді розміщення публічних оголошень від 03 травня 2024 року у застосунку Інтернет мережі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з наміром продати нерухоме майно для потенційних покупців - квартиру за адресом: АДРЕСА_2 у сумі за розміром: 29 000 доларів США (в оголошенні співпадають відомості технічного паспорту на відповідне нерухоме майно - квартиру).

Заяву про забезпечення позову мотивує тим, що у разі відчуження спірної квартири відбудеться зміна власника майна, у зв`язку з чим можливість захисту порушеного права позивача на квартиру буде ускладнена, оскільки доведеться оспорювати в судовому порядку відповідний договір купівлі-продажу квартири, що потребуватиме значного часу та докладання додаткових зусиль для відновлення порушеного права.

За інформацією позивача - відповідач ОСОБА_2 веде асоціальний спосіб життя, не працює та інших доходів не має, не виконує належним чином особисті зобов`язання зі сплати комунальних послуг за адресом місця реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , окрім вказаної квартири іншого нерухомого майна не має. Дані факти, зокрема систематичної несплати комунальних послуг, підтверджуються наступними обставинами, а саме судовими рішеннями зі стягнення заборгованості за комунальні послуги та численні виконавчі провадження, більшу частину яких (заборгованостей) боржник ОСОБА_2 погасив за рахунок суми грошових коштів, отриманих за попередніми договорами від 25.04.2024 та від 01.05.2024.

У зв`язку з вищевикладеним та з метою подальшого забезпечення виконання в подальшому прийнятого рішення Жовтневого районного суду м. Харкова, вважає, що необхідним є вжиття заходів щодо забезпечення позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 червня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заходи забезпечення позову, який просить застосувати позивач є обгрунтованими, вважають, що обраний засіб забезпечення позову є таким, що відповідає інтересам позивача, є обгрунтованим, адекватним, співмірним заявленим позовним вимогам та не порушує норм законодавства. Судом першої інстанції не враховані висновки викладені в постановах Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржена ухвала вказаним нормам цивільного процесуального права відповідає частково.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення позову судом першої інстанції зазначено,що до суду не надані докази на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Визнав вимоги заявника не співмірними із заявленими позовними вимогами та такими, що може спричинити порушення прав відповідача.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позову у дійсній справі є стягнення суми авансового платежу зі штафом за невиконання зобов`язання укласти основний договір купівля продажу спірної квартири у загальній сумі 188393,60 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що позивачка звернулась із позовом про стягнення грошових коштів у якості авансу та штрафних санкцій за попередніми договорами про купівлю-продаж квартири. Однак існує ризик унеможливлення виконання рішення суду, ускладнення ефективного захисту та відновлення порушених майнових прав позивача.

У заявлених заходах забезпечення позову, ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборонити вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню майнових прав на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресом: АДРЕСА_1 , заборонити будь-яким особам, в тому числі органам державної реєстрації прав, державним та приватним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, іншим особам та органам, у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації прав здійснювати дії, у тому числі реєстраційні дії, включаючи державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень відносно нерухомого майна - квартири, що розташована за адресом: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції дійшов висновку про неспівмірність засобів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Судова колегія не погоджується з зазначеним висновокм суду, оскільки застосування заходів забезпечення позову у справі, шляхом заборони вчиняти будь-які дії відносно нерухомого майна відповідає передбаченому цивільно - процесуальним законом способу забезпечення цивільного позову, зокрема шляхом заборони вчиняти дії щодо спірного майна (статті 151-152 ЦПК України). Крім цього сторона позивача довела існування обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення,

З огляду на зазначене необхідність застосування даного заходу забезпечення випливає з фактичних обставин справи що свідчать існування реальної загрози того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а тому вжиття заходів забезпечення позову забезпечить фактичне виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову в обраний позивачем спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання в майбутньому рішення суду.

Тому суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову.

З огляду на зазначене судова колегія вважає за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову частково, а саме забезпечити позов шляхом заборони відчуження квартири, що розташована за адресом: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки зазначений спосіб забезпечення передбачає неможливість вчинення будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню майнових прав на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , судова колегія вважає завим та надмірним забороняти окремо будь-яким особам, в тому числі органам державної реєстрації прав, державним та приватним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, іншим особам та органам, у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації прав здійснювати дії, у тому числі реєстраційні дії, включаючи державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень відносно цієї квартири.

Оскільки доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, скаргу належить задовольнити частково, ухвала суду - скасувати та заяву ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Керуючись ст. 251, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 червня 2024 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом заборони відчуження квартири, що розташована за адресом: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.10.2024

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук