ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8176/24 Справа № 185/3095/24 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року у справі №185/3095/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_2 , в якій просила стягнути на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на час навчання сина, починаючи з дати пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23-х років.

В обґрунтування позову зазначає про те, що відповідач та позивач є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , який фактично перебуває на утриманні позивача, навчаючись на першому курсі агрономічного факультету Дніпровського державного аграрно-економічного університету. До досягнення сином повноліття виплата відповідачем аліментів на утримання сина була припинена на підставі договору про припинення права на аліменти для дитини, укладеного відповідачем з позивачем 05 липня 2008 року. В рахунок аліментів відповідачем, на виконання умов цього договору, передано у власність сина однокімнатну квартиру. Однак, на підставі ст. 182, 199, 200 Сімейного кодексу України, позивач вважає, що обов`язок відповідача на утримання сина, який продовжує навчання, після набуття сином повноліття, не зник. Позивач на своєму утриманні має ще одну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідач, будучи пенсіонером ПрАТ "Павлоградвугілля", має можливість сплачувати аліменти на утримання спільного з позивачем сина.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання (а.с.26).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 08 липня 2024 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права.

Відповідач, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавав, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати повністю із частковим задоволенням позовних вимог з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п.5 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Судом першої інстанції та колегією суддів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 виданого 24 січня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, наданого у копії (а.с.10).

17 вересня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_2 виданого 17 вересня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, наданим у копії (а.с.9).

З наданої позивачем довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої 30 січня 2020 року за №759 Відділом реєстрації та обліку виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 17 лютого 2016 року по теперішній час (а.с.12).

Така ж адреса місця фактичного проживання та реєстрації зазначена і у паспорті громадянина України, яким документована позивач ОСОБА_1 (а.с.5 зворот).

Згідно інформації, зазначеної у довідці №45/24, виданої 20 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_3 . Державним аграрно-економічним університетом, останній дійсно є студентом першого курсу агрономічного факультету, денної форми навчання за спеціальністю 201 "Агрономія" Дніпровського державного аграрно-економічного університету (а.с.16).

Разом з цим встановлено, що сторони 05 липня 2008 року уклали договір про припинення права на аліменти для дитини, за умовами якого відповідач передав у власність сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а позивачка прийняла її в рахунок належних до сплати аліментів.

Пунктом 14 вищевказаного договору визначено, що ОСОБА_1 зобов`язується самостійно утримувати малолітнього сина ОСОБА_3 , який залишається проживати разом з нею, до досягнення ним повноліття (а.с.14).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за приписами ст.190,201 СК України, договір про припинення права на аліменти для дитини також стосується і припинення обов`язку відповідача на сплату аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що судове рішення ухвалено із порушенням матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення у даній справі.

Так, розв`язуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з того, що підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які продовжують навчання визначені законодавцем у статті 199 Сімейного кодексу України.

Відповідно до вказаної норми, якщо повнолітні дочка/син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Роз`яснення норми було викладено Пленумом Верховного Суду України в пункті 200 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, якою було роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:

- досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

- продовження ними навчання;

- потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

- наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Указане також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що повнолітній син ОСОБА_3 продовжує навчатися, не взяв до уваги те, що договором про припинення права на аліменти для дитини від 05 липня 2008 року передбачалось припинення аліментів на утримання сина до його повноліття, в рахунок чого і була передана у власність сина квартира.

Однак, на момент, коли ОСОБА_3 виповнилось 18 років, тобто 07 січня 2024 року, він продовжив навчання, що підтверджено довідкою із закладу навчання, що не припиняє обов`язку відповідача, як батька, утримувати сина до закінчення навчання, але не більше ніж як до 23-х років, як не припиняється цей обов`язок і умовами вищенаведеного договору між позивачем та відповідачем.

Колегія суддів повністю приймає до уваги доводи апелянта щодо відсутності домовленості у договорі про припинення права на аліменти від 05 липня 2008 року між сторонами питання припинення аліментів після набуття сином повноліття з наведених вище обставин.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що, хоча ОСОБА_3 і передано у власність батьком квартиру, що територіально знаходиться у м. Павлограді, однак, навчання син проходить на денній формі навчання в університеті, що територіально знаходиться у м. Дніпрі, що безумовно передбачає витрати на проживання у м. Дніпрі на час навчання, на харчування та придбання навчальних засобів.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання.

Такий обов`язок виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18).

Колегія суддів приймає до уваги те, що позивач має на своєму утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за інформацією довідки №2604 від 14 березня 2024 року (а.с.18) проживає та зареєстрована разом із позивачем, що потребує додаткових витрат у позивача, що безпосередньо впливає на право повнолітнього сина мати від матері повноцінну матеріальну допомогу на період його навчання.

Разом з цим належить зазначити, що матеріали цієї справи не містять доказів матеріального становища, стану здоров`я та розміру доходів відповідача, як і не містять відомостей про наявність чи відсутність на його утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, щоб надавало можливість у повній мірі з`ясувати наявність у батька спроможності надавати таку допомогу повнолітньому синові на період навчання, в силу положень ст. 199,200 Сімейного кодексу України.

Також відсутні відомості і про наявність чи відсутність отримання стипендії повнолітнім сином ОСОБА_3 у навчальному закладі, що впливало б на розмір потреби в отриманні ОСОБА_3 матеріальної допомоги від батьків на період навчання, тому колегія суддів виходить з положень ст. 199 Сімейного кодексу України та вважає, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період його навчання, але не більше ніж досягнення ним 23-х років.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів доходить висновку, що заявлений позивачем розмір 1/4 частини доходу (заробітку) відповідача хоча і відповідає вимогам ст. 182, 200 Сімейного кодексу України, при цьому, враховуючи твердження позивача, що відповідач є пенсіонером, підлягає задоволенню частково, тобто у розмірі 1/6 частини доходу (заробітку) відповідача.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року постановлено з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню у повному обсязі з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, але не більше як до 23-х років, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 18 березня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 133,137,141, 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 18 березня 2024 року до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 23-х років.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна