Провадження № 2/466/525/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ковальчук О.І.

секретаря Хомляк О.П.

представника позивача, адвоката Федика С.Є.

справа №466/10186/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності на квартиру

ВСТАНОВИВ:

28.09.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності на квартиру, який в подальшому уточнила та в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.10.1996 року було отримано Свідоцтво про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , видане AT «Концерн-Електрон» згідно з розпорядженням від 29.07.1996 року за №260. Квартира складається з трьох житлових кімнат та кухні загальною площею 70,1 м2 та житловою площею - 41,8 м2.

Згідно Свідоцтва про право власності, квартира належала на праві спільної часткової власності громадянам: ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 одружилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . До одруження мала прізвище - ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4 . Після його смерті, позивачем ОСОБА_1 ; її матір`ю (відповідачкою) - ОСОБА_2 ; її сестрою (третьою особою без самостійних вимог на предмет спору) - ОСОБА_3 було успадковане по 1/12 частки квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Така частка (1/12) кожному, успадкувалась ними шляхом поділу 1/4 частки квартири, що за життя батька ОСОБА_4 належала йому на праві спільної часткової власності між спадкоємцями за законом.

Згідно з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки - 328519637, отриманої позивачем 08.04.2023 року, за ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 зареєстроване праві спільної часткової власності по 1/12 розміру частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У березні 2023 року позивач звернулась у ЦНАП міста Львова з метою реєстрації права власності на решту 1/4 частки квартири, яка знаходиться адресою АДРЕСА_2 та належить позивачу на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого AT «Концерн-Електрон» згідно з розпорядженням від 29.07.1996 року за №260.

У випадку такої реєстрації за позивачем має бути зареєстроване право власності на 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру: (1/12 (вже зареєстрована)+1/4 (ще не зареєстрована)=1/12+3/12=4/12=1/3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У відділі ЦНАП позивачу пояснили, що для реєстрації права власності на нерухоме майно, необхідно долучити оригінал Свідоцтва про право власності.

Так, позивач вказує на те, що оригінал Свідоцтва про право власності на квартиру, виданий AT «Концерн-Електрон» згідно з розпорядженням від 29.07.1996 року за №260 у позивача відсутній, а наявна лише його копія. Сам оригінал Свідоцтва про право власності на квартиру знаходиться у відповідачки.

З метою отримання оригіналу Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого AT «Концерн-Електрон» згідно з розпорядженням від 29.07.1996р. за №260, позивач звернулася до своєї матері ОСОБА_2 (відповідача по справі), однак остання відмовилась його надати.

За обставин відмови у наданні позивачу відповідачем оригіналу Свідоцтва про право власності на квартиру, у ОСОБА_1 відсутня реальна правова можливі реалізувати своє законне право на державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна, яке належить позивачу на праві спільної часткової власності. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

Позивач та представник позивача, адвокат Федик С.Є. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, надавши аналогічні пояснення, які викладені у позовній заяві. Просили уточнений позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов заперечили, в останнє судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, довідкою про доставку SMS, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого АТ «Концерн-Електрон» 07.10.1996 року згідно з Розпорядженням №260 від 29.07.1996 року, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с.8).

З Довідок №Ф2/1055 від 20.04.2023 та №Ф2/10551 від 11.09.2023, виданих ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» вбачається, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого АТ «Концерн-Електрон» 07.10.1996 року згідно з Розпорядженням №260 від 29.07.1996 року (а.с.9, 15).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 зареєструвала шлюб 02.11.2003 року з ОСОБА_7 та після реєстрації шлюбу отримала прізвище ОСОБА_8 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 , позивачем ОСОБА_1 , її матір`ю, відповідачем по справі ОСОБА_2 та сестрою позивача, третьою особою по справі ОСОБА_3 успадковано по 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 (тобто шляхом поділу 1/4 частки квартири, що за життя батька ОСОБА_4 належала йому на праві спільної часткової власності).

Згідно з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №328519637 від 08.04.2023 року, за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровано право спільної часткової власності по 1/12 розміру частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Судом також встановлено, що у березні 2023 року позивач звернулась у ЦНАП міста Львова з метою реєстрації права власності на решту 1/4 частки квартири, яка знаходиться адресою: АДРЕСА_2 та належить позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого AT «Концерн-Електрон». Проте, позивачу роз`яснили, що для реєстрації права власності на нерухоме майно, необхідно долучити оригінал Свідоцтва про право власності на квартиру, який знаходиться у відповідача ОСОБА_2 , однак остання відмовляється надати позивачу Свідоцтво про право власності на квартиру, видане АТ «Концерн-Електрон» 07.10.1996 року згідно з Розпорядженням №260 від 29.07.1996 року.

Отже, отримати оригінал правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого АТ «Концерн-Електрон» 07.10.1996 року згідно з Розпорядженням №260 від 29.07.1996 року, в силу наведених вище обставин позивач не може.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Так, відповідно до підпункту 9 пункту 1 ст. 27 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що позивачу належить на праві приватної спільної часткової власності частка у квартирі АДРЕСА_1 , це право не оспорюється, а також беручи до уваги те, що у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу на вказану квартиру, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 1073,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263-265,268,274,289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.(одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 жовтня 2024 року.

Суддя О. І. Ковальчук