Дата документу 07.10.2024
Справа № 334/6170/24
Провадження № 2-з/334/57/24
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

07 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Міщенко А.О., розглянувши без повідомлення учасників заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

30.07.2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся представник: адвокат Працевитий Г.О. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком та визначення місця проживання дитини.

12.08.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання.

04.10.2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся представник: адвокат Працевитий Г.О. в інтересах ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову посилалися на те, що позивач ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не підлягає призову на військову службу під час мобілізації відповідно п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з самостійним вихованням та утриманням малолітнього сина.

10.07.2024 року ОСОБА_1 була вручена повістка № 42/10 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 31.07.2024 року о 08-00 (до юриста ТЦК). 31.07.2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 і надав наявні в нього документи на підтвердження його права на відстрочку за п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також документи і інформацію про перебування в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя цивільної справи № 334/6170/24, оскільки за вимогами Додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року, для підтвердження права на відстрочку за п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» необхідно надати документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину, зокрема - рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Оскільки рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини позивач не має, йому не була оформлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, та 31.07.2024 року ОСОБА_1 знов була виписана повістка про явку до Запорізького РТЦК на 30.08.2024 року о 09-00 (до юриста ТЦК), а далі на 30.09.2024 року о 08-00.

Однак, прибувши 30.09.2024 року о 08-00 за вказаною повісткою, черговий ІНФОРМАЦІЯ_2 не впустив ОСОБА_1 на територію і приміщення РТЦК та СП по причині відсутності талончику до юриста. У відповідь на запитання ОСОБА_1 , як у такому випадку йому бути, бо за неявку за повісткою передбачена відповідальність у вигляді штрафу чи адміністративне затримання, черговий ТЦК відповів, що у будь-якому випадку ОСОБА_1 після оголошення у розшук буде затриманий і доставлений до РТЦК та СП співробітниками поліції, а далі може бути мобілізований.

Можлива мобілізація позивача порушить права його малолітнього сина на утримання, догляд і виховання його батьком, завдасть йому психологічну травму, яка може погіршити його стан здоров`я тощо. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до вчинення ІНФОРМАЦІЯ_4 дій по мобілізації, і як наслідок змінить статус позивача з військовозобов`язаного на військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також виконання рішення суду.

Прохали заборонити ІНФОРМАЦІЯ_5 вчиняти дії, пов`язані з призовом ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби до моменту набрання законної сили рішенням у справі № 334/6170/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком та визначення місця проживання дитини.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснювалось відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України, так як розгляд справи здійснювався судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії.

Відповідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.6 ст.153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно ч.11 ст.153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Вбачається, що зазначений позивачем спосіб забезпечення позову за змістом є тотожним змісту його позовним вимогам, які у разі задоволення заяви про забезпечення позову будуть вирішені без розгляду справи по суті у змагальному процесі, що не відповідає положенням ч.10 ст.150 ЦПК України.

Таким чином суд констатує, що задоволення заяви позивача з запропонованим способом забезпечення позову до набрання рішення у справі законної сили є фактично підміною рішення суду на певний період часу (на час слухання справи), і забезпечення позову у такий спосіб призведе до фактичного вирішення спору шляхом його задоволення, без розгляду справи в суді по суті.

Аналогічний правовий висновок зазначено у Постанові Верховного Суду від 15.12.2021 року у справі № 758/2776/21.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_6 не є учасником справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком та визначення місця проживання дитини, хоча як вбачається з позову рішення справі може вплинути на його права та обов`язки, оскільки позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову згідно п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком та визначення місця проживання дитини.

Суд не приймає посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до вчинення ІНФОРМАЦІЯ_4 дій по мобілізації, і як наслідок змінить статус позивача з військовозобов`язаного на військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також виконання рішення суду.

Так, згідно п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Таким чином, встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком є як підставою для отримання військовозобов`язаним відстрочки, так і підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби.

А тому заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, як необґрунтована.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком та визначення місця проживання дитини - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів.

Суддя: С.М.Телегуз