Провадження № 2/742/1169/24
Єдиний унікальний № 742/3826/24
02 жовтня 2024 року місто Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Ільченка О.І., секретаря судових засідань Голушко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у якому просить суд стягнути солідарно з них інфляційні витрати і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 260179,27 грн. Також позивач просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 3902,96 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 8500,00 грн.
У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ВАТ КБ «НАДРА» звернулося до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.10.2010 у справі №2-2002/10 стягнуто з відповідачів у солідарному порядку заборгованість у розмірі 422 224,20 грн.

Вимоги за вказаним кредитним договором №36-05/06/14/11/304/2008/039 ВАТ КБ «Надра» 23.07.2020 було відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Ухвалами Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.08.2021 та 07.09.2021 у справах №2-2002/10 (провадження №6/742/104/21), №2-2002/10 (провадження №6/742/105/21) та №2-2002/10 (провадження №6/742/106/21) замінено стягувача ВАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінагсруп» у цивільній справі №2-2002/10 щодо відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позивач вказує на те, що відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні витрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належної до сплати кредиторові. При цьому на думку позивача наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не припиняє правовідносини сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України. На думку позивача право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі ст. 625 ЦК України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду виникає як до боржника так і до поручителів, оскільки останні, у зв`язку з винесенням судового рішення про стягнення заборгованості також набули статусу боржника. Щодо пропущення строку позовної давності то ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» вважає, що позовна давність відраховується з дати нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а саме з 01.05.2017, враховуючи зміни до ЦК України, які введені в дію на підставі Законів України № 540-IX від 30.03.2020 та № 2120-IX від 15.03.2022, то позовна давність щодо стягнення таких сум, починаючи з 02.04.2020 була продовжена та станом на дату подачі позовної заяви, не пропущена. Враховуючи наведене позивач вважає свої позовні вимоги обґрунтованими та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Ухвалою суду від 1.07.2024 у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, слухання справи призначено на 2.10.2024.

У судове засідання сторони не з`явилися, проте належним чином були повідомлені про розгляд справи шляхом направлення рекомендованих повідомлень на їх зареєстровані адреси. Згідно поштового повідомлення адресованого на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , таке повернулося без вручення, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою. Рекомендоване повідомлення адресоване на адресу ОСОБА_1 вручене йому під підпис, тому сторони вважаються повідомленими про розгляд справи, однак не надали ніяких заперечень щодо позову.

Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову з наступних підстав.

25.02.2008 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №36-05/06/14/11/304/2008/039, відповідно до пункту 1.1. якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 40720,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором. За змістом п. 1.3.1 договору відсотки за користування розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,89 відсотків річних. Відповідно до п. 1.4 договору банк надає позичальнику кредит строком до 10.02.2028 (а.с.6-8).

Також 25.02.2008 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_1 було укладено договір поруки №36-05/06/14/13/304/2008/018, відповідно до умов якого ОСОБА_2 у разі невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору стає солідарним боржником та відповідає перед банком всім своїм майном, яке їй належить на праві власності та особистими коштами (а.с.9 та зворот).

Того ж дня, 25.02.2008 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_1 було укладено договір поруки №36-05/06/14/13/304/2008/019, відповідно до умов якого ОСОБА_1 у разі невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору стає солідарним боржником та відповідає перед банком всім своїм майном, яке їй належить на праві власності та особистими коштами (а.с.10 та зворот).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.10.2010 у справі № 2-2002/10 позов відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Чернігівського регіонального управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість по кредиту в сумі 422 224 ( чотириста двадцять дві тисячі двісті двадцять чотири) грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 витрати понесені позивачем на сплату судового збору по 566 грн.66 коп. з кожного на користь ВАТ КБ «Надра».

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення 40 грн. з кожного на користь ВАТ КБ «Надра» (а.с.13 та зворот).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.08.2021 провадження 6/742/104/21 (справа № 2-2002/10) заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», зацікавлені особи: публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра», ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , про видачу дубліката виконавчого листа, заміну сторони (стягувача) у виконавчому листі та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення до виконання - задоволено.

Замінено стягувача - публічне акціонерне товариство «КБ «Надра» на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», , юридична адреса: вул.Автотранспортна, буд.2, офіс 205, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49089, Дніпропетровська область, (п/р № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приват Банк», МФО 305299) у цивільній справі №2-2002/10 від 13.10.2010 року Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за позовом публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором №36-05/06/14/11/304/2008/039 від 25.02.2008 року в сумі 442224,20 грн, а також по 566,66 грн судового збору та 40,00 грн витрат на ІТЗ з кожного.

Видано дублікати виконавчих листів по цивільній справі №2-2002/10 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 442224,20 грн, 566,66 грн судового збору з кожного, 40,00 грн витрат по сплаті ІТЗ з кожного,стосовно боржника - ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , із зазначенням нового стягувача - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», , юридична адреса: вул.Автотранспортна, буд.2, офіс 205, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49089, Дніпропетровська область, (п/р № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приват Банк», МФО 305299), та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с.14-16).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.09.2021 провадження 6/742/105/21 (справа № 2-2002/10) заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони (стягувача), видачу дублікату виконавчого документу та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання задоволено частково. Замінено сторону стягувача з відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника, а саме: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», , адреса: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, офіс 205, п/р НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приват Банк», МФО 305299, у цивільній справі №2-2002/10, яка розглядалася Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області. В решті відмовлено. Дана ухвала стосується саме виконавчого провадження 59370688 (а.с.17-18).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.09.2021 провадження 6/742/106/21 (справа № 2-2002/10) заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони (стягувача), видачу дублікату виконавчого документу та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання задоволено частково. Замінено сторону стягувача з відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника, а саме: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», , адреса: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, офіс 205, п/р НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приват Банк», МФО 305299, у цивільній справі №2-2002/10, яка розглядалася Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області. В решті відмовлено. Дана ухвала стосується саме виконавчого провадження 41592835 (а.с.19-20).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Стаття 514 ЦК України встановлює, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за умови переходу права вимоги до нового кредитора, зобов`язання має виконуватися у тому порядку і у тому самому обсязі, як і зобов`язання перед первісним кредитором.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15 нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань.

Крім того, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (постанова ВП Верховного суду від 04.07.2018 по справі № 310/11534/13-ц).

Так само, Верховний Суд вказав, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (Постанова від 04.06.2019 по справі N 916/190/18).

Отже, суд робить висновок, що інфляційні витрати та 3% річних як особливий вид відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання входить до складу цього зобов`язання. Крім того, стягнення із боржника суми основного боргу за рішенням суду не позбавляє кредитора права на відшкодування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.01.2021по справі N 522/1528/15-ц відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість.

Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Так, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником за останні три роки, які передували зверненню позивача з відповідним позовом до суду

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки

За змістом ст.ст. 553, 554 ЦК України обсяг відповідальності поручителя встановлюється умовами договору поруки виходячи із умов основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, адже обсяг зобов`язань поручителя перед кредитором не може бути більшим ніж обсяг зобов`язань боржника

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України)

Тобто, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору

В даному випадку, умовами п. 1.2. договорів поруки, поручителі відповідають перед Кредитором у повному обсязі.

Щодо розрахунку суми заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 755/7704/15-ц наведений висновк про те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Судом було досліджено розрахунок інфляційних витрат та 3% річних за прострочення сплати грошового зобовязання за період з 01.05.2017 до 23.02.2022 позивача, на думку суду він є логічним та не має помилок.

Також, суд враховує правові висновки Верховного Суду, які викладені у постановах Верховного Суду від 07.08.2023 у справі №752/9858/21, від 29.11.2023 у справі №753/1527/22 у яких зазначено: «наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 України».

Враховуючи наведені норми, положення договору поруки, а також позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлення позовних вимог, як до ОСОБА_1 , як основного боржника так і до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як поручителів за договором.

Щодо строку позовної давності

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в роки (ст. 257 ЦК України).

В той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N 910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Цією постановою Велика Палата Верховного Суду визнала помилковим висновок колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України було доповнено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності з 02.04.2020.

Так само згідно із пунктами 18, 19 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Аналіз наведених норм говорить, що строк позовної давності зупинено на час дії воєнного стану в Україні, і так само нарахування грошових зобов`язання за ст.. 625 ЦК України зупинено з 24.02.2024.

Таким чином, виходячи з усього наведного вище, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» виникає право про стягнення з відповідачів інфляційних витрат та 3% річних за увесь період прострочення сплати основного грошового зобов`язання і до моменту його повного виконання, яке обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову з урахуванням положень Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України. Тобто, строк позовної давності охоплюються строком за три роки до вступу в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності з 02.04.2020 і до моменту введення в України режиму воєнного стану, а отже до 24.02.2022. Тобто строк позовної давності за розрахунком суду починається з 02.04.2017 і обмежується 23.02.2024 включно.

Таким чином, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги позову є обґрунтованими, обставини наведені позивачем, знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне:

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Вказана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду по справі № 640/16093/21 від 01.09.2022.

Під час розгляду справи позивачем на виконання ч.8 ст.141 ЦПК України 21.08.2024 було надано до суду заяву про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу, до якої додано договір, укладений між Адвокатським бюро «Юлії Чміль» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про надання правової допомоги № 02/01-24 від 02.01.2024. Згідно із умовами договору вартість наданих юридичних послуг Бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги відповідно до тарифів, вказаних у додатку № 1 до договору та виставляє клієнту відповідний рахунок. За результатами надання юридичної допомоги адвокатом складається акт, в якому вказується обсяг наданої юридичної допомоги і її вартість. Згідно акту про надання правничої допомоги № 0608-24 Адвокатським бюро «Юлії Чміль» надано ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» послуг на загальну суму 8500,00 грн., в тому числі ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документа Кліїнтом, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи 4500,00 грн, складання позовної заяви з формуванням пакету документів для подання позовної заяви до суду 4000,00 грн.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Надаючи оцінку доказам, які були надані позивачем на обґрунтування розміру судових витрат суд вказує на невідповідність розміру витрат на оплату послуг адвоката критеріям, встановленим чинним законодавством, зокрема, щодо співмірності заявленої суми у 8500,00 грн. витрат на правову допомогу із категорією складності справи, об`ємом наданих адвокатом послуг, витраченим адвокатом часом на надання правничої допомоги та значенню справи для сторони. З огляду на вказане, суд вважає, що визначена адвокатським об`єднанням сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду даної справи, не є належним чином обґрунтованою.

Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів становить 6000,00 грн., тобто по 2000,00 грн з кожного.

Також, згідно платіжної інструкції № 7920 від 12.06.2024 позивачем ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» сплачено судовий збір в сумі 3902,96 грн. за подання до суду позовної заяви, що також підлягає стягненню з відповідачів у рівних розмірах, тобто по 1300,99 грн.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄДРПОУ-40696815, юридична адреса: вул.автотранспортна, буд.2, оф.205, м.Дніпро, 49501) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» () інфляційні витрати і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 260 197 (двісті шістдесят тисяч сто дев`яносто сім) грн 27 к.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» по 2000 (дві тисячі) грн. 00 к. витрат понесених позивачем на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» по 1300 (тисячу триста) грн. 99 к. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО