Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 517/170/23
Провадження № 2-о/506/13/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року селище Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Бурдинюк О.С.,

секретаря - Тинкован Г.О.,

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу , -

В с т а н о в и в:

27.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Фрунзівського районного суду Одеської області із вказаною заявою, однак, у зв`язку із задоволенням самовідводів суддів зазначеного суду та неможливістю утворити новий склад суду для судового розгляду заяви ОСОБА_1 , згідно з розпорядженням в.о. голови Фрунзівського районного суду Одеської області І.В.Гончар, справа передана на розгляд Красноокнянського районного суду Одеської області.

07.04.2023 року вказана справа надійшла для розгляду до Красноокнянського районного суду Одеської області.

Ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 11.04.2023 року заява залишена без руху.

Після усунення недоліків ухвалою Красноокнянського районного суду від 18.05.2023 року відкрито провадження за правилами окремого провадження.

Ухвалою суду від 15.06.2023 року закрито провадження по справі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12.12.2023 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Красноокнянського районного суду від 15.06.2023 року - без змін.

10.04.2024 року постановою Верховного Суду, касаційну скаргу заявника задоволено частково, ухвалу Красноокнянського районного суду від 15.06.2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12.12.2023 року скасовано, а справу передано на розгляд суду першої інстанції.

29.04.2024 року справу розподілено на суддю Бурдинюк О.С .

Ухвалою від 01.05.2024 року заяву залишено без руху. Заявнику надано термін для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання даної ухвали, яку вона отримала 22.05.2024 року.

05.06.2024 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків та заява про встановлення факту у новій редакції.

Ухвалою суду від 05.06.2024 року заяву прийнято до розгляду та витребувано докази по справі.

27.06.2024 року в системі «Електронний суд», від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України, надійшли заперечення на заяву.

05.07.2024 року з Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, надійшли витребувані копії погосподарської книги.

16.07.2024 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. надійшли завірені належним чином матеріали спадкової справи 70/2023.

30.07.2024 року з УДРАЦС в Одеській області надійшла витребувана інформація.

30.07.2024 року та 07.08.2024 року від заявника надійшли додаткові документи.

30.09.2024 року від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшло клопотання про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

30.09.2024 року від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні 30.09.2024 року не погодилися з клопотанням Міністерства оборони України.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , представинк ІНФОРМАЦІЯ_1 та, представник Міністерства оборони України, повідомлені належним чином, до суду не з`явилися,із заявою про відкладення розгляду справи не зверталися, від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшла заява про розгялд справи без його участі.

Розглянувши подані матеріали, суд приходить до наступних висновків.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто право звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. рішення Європейського суду з прав людини від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, § 36).

Європейський суд з людини (далі - ЄСПЛ) також вказує на те, що такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії», заява № 36760/06, § 230).

Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 1 статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Конституції України).

Згідно рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997 у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України визначено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно ч. 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За частиною 2 статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас, відповідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно статті 6 Конвенції судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини 1статті 315 ЦПК України.

Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зазначила, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У постанові Верховного Суду від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22) вказано, що спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень заявника, в ході судового розгляду 20.08.2024 року, встановлення юридичного факту їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги членам сім`ї військовослужбовця, які загинули під час дії воєнного стану, та реалізації прав та обов`язків, визначених Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Водночас, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Слід звернути увагу, що заінтересована особа Міністерство оборони України категорично не погодилася з заявою Грози Т.І. , вважаючи її необгрунтованою.

Таким чином, суд вбачає наявність підстав для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.

Подібні висновки у аналогічних справах про встановлення факту викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 759/1894/23, провадження № 61-14701св23, від 01 травня 2024 року у справі № 758/3298/23, провадження № 61-1305св24, від 13 червня 2024 року у справі № 357/10078/22, провадження № 61-15033св23.

Таким чином, заявнику слід звернутися до належного суду в порядку позовного провадження згідно норм ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 260, 261, 293, 294, 315, 354, ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання Міністерства оборони України - задовольнити.

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), Міністерство оборони України (, 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюб - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право подати позов на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 02.10.2024 року.

Суддя О. С. Бурдинюк