Провадження № 2-з/643/72/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Крівцова Д.А., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Харківобленерго» Зміївський РЕМ, про відшкодування збитків та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (відповідач) 20068,48 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків та 10000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об?єкт житлової нерухомості квартиру АДРЕСА_1 (Квартира);

- вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення та накладання арешту на усі банківські рахунки відповідача;

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, що належать відповідачу: "IKCO Samand", реєстраційний номер НОМЕР_1 , «ЗА3», червоний, рік випуску 2005.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України. До них в тому числі відноситься арешт майна та заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 також зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вбачається з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного суду, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт.

Таким чином, виходячи з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, суди під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову повинні в тому числі зважати на вартість майна, на яке позивач просить накласти арешт з метою забезпечення позовних вимог.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем будь-яких даних щодо вартості майна, на яке він просить накласти арешт, суду не надано.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити співмірність заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач, заявленим ним позовним вимогам.

Вказані обставини, а саме недоведення позивачем співмірності заходів забезпечення позову, які він просить вжити, його правам, за захистом яких він звертається до суду, є підставою для відмови в задоволенні заяви.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 320/3560/18, заявником суду повинні бути надані відомості щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову. Зокрема, Верховним Судом зазначено, що суд може накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат, проте відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Позивачем в заяві про забезпечення позову не зазначено будь-яких відомостей щодо конкретних рахунків, на яких обліковуються належні відповідачу грошові кошти, зокрема не зазначено номери рахунків та назви відповідних установ, в яких вони відкриті.

Також позивачем не надано суду будь-яких доказів перебування у власності відповідача Квартири, на яку позивач просить накласти арешт.

Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження перебування у власності відповідача транспортного засобу «ЗА3», червоний, рік випуску 2005.

Інформаційну довідку від 03.09.2024, додану позивачем до заяви про забезпечення позову, згідно з якою за параметрами запиту «РНОКПП НОМЕР_2 » міститься інформація про транспортним засіб «ЗАЗ», суд не приймає до уваги з огляду на таке.

На початку інформаційної довідки міститься напис «Опендатабот відкриваємо Україну». Таким чином, відповідна довідка не є витягом з офіційних баз даних відповідних державних органів, а сформована невідомою особою (програмою), у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити достовірність інформації, яка міститься у вказаній довідці.

За таких обставин, враховуючи вказані вище висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права повторно звернутись до суду з заявою про забезпечення позову, обґрунтувавши співмірність заходів забезпечення позову, які він просить вжити в даній справі.

Керуючись ст. 150, 156, 258-261, 353-354 ЦПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Харківобленерго» Зміївський РЕМ, про відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Д.А. Крівцов