Справа № 447/3137/21 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/3049/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м.Львів

Справа № 447/3137/21

Провадження № 22-ц/811/3049/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

з участю: прокурора Яворського Я.Т.,

Гій А.А.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 2 жовтня 2023 року у складі судді Ковальчука О.І., у справі за позовомОСОБА_2 до Львівської обласної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Миколаївського відділу поліції Пустомитівського ВП Головного Управління національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,-

встановив:

28 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до Львівської обласної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Миколаївського відділу поліції Пустомитівського ВП Головного Управління національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 28 вересня 2021 року справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Львва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

13 березня 2023 року Львівська обласна прокуратура подала клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із смертю позивача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 2 жовтня 2023 року закрито провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку із смертю позивача, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Ухвалу суду оскаржила особа, яка не є стороною у справі - ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона є представником позивача за довіреністю від 10 січня 2020 року. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що вона (заявник) хоче заставити Львівську обласну прокуратуру та її підлеглих, належним чином реагувати на клопотання, заяви, проведення відповідних слідчих дій своїх підлеглих та забезпечити верховенство права і винних осіб, які саботували виконання рішень національних судів та не виконували тривалий час ухвали слідчих суддів в кримінальних провадженнях №0000061 від 22 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 382 КК України та №0000554 від 19 лютого 2015 року та закривали в незаконний спосіб кримінальні провадження з посиланням на те, що вона ( ОСОБА_1 ) не є потерпілим і їй не завдано жодної моральної чи майнової шкоди, що не відповідає дійсності. Стверджує, що рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 року у справі №447/2497/16-ц частково задоволено позов до ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 12 000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 31 жовтня 2017 року становить 321 951, 60 грн. Вказує, що згідно розписок відповідач мав повернути 30 000 доларів США. Стверджує, що на ці розписки слідчі органи не звертали уваги і не провели жодної експертизи. Зазначає, що на сьогоднішній день 321 951,60 грн., що на час постановлення рішення становили 12 000 доларів США, тепер еквівалентно 11 005,0487 доларів США. Тобто відповідач-боржник ОСОБА_3 не виконає рішення суду від 22 січня 2018 року, тому вона ( ОСОБА_1 ) має право на індексацію в повному обсязі свого боргу з боку правоохоронних органів та Львівської обласної прокуратури стягнення моральної шкоди в зв`язку з невиконанням своїх посадових обов`язків та покриття злочину відповідача в зазначених кримінальних провадженннях. Посилання на те, що Львівська обласна прокуратура не нанесла їй (заявнику) моральної та матеріальної шкоди не відповідає дійсності, оскільки кримінальне провадження № 0000061 від 22 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 382 КК України неодноразово закривали та слідчий суддя Миколаївського районного суду зобов`язував відновлювати слідчих слідчого Відділення поліції № 2 Стрийського РУП Миколаївського району Львівської області це кримінальне провадження в зв`язку з неналежним його розслідуванням і не поверненням їй ( ОСОБА_1 ) 30 000 доларів США. Вказує, що ОСОБА_3 не виконав рішення Миколаївського районного суду від 22 січня 2018 року та не повернув їй 12 000 доларів США, а слідчі належним чином не розслідували кримінальне провадження, що спричинило через постійні стреси погіршення стану її (заявника) здоров`я. Вважає, що її (заявника) батько - ОСОБА_2 отримав інсульт через постійні стреси внаслідок тривалого невиконання рішень національних судів та внаслідок покриття злочину правоохоронними органами Львівською обласною прокуратурою, МВС України, Миколаївським відділенням поліції Пустомитівського відділу поліції ГУНП у Львівській області, Державною Казначейською службою України, яка відповідає за виплату по шкоді відповідачів у цій справі, а вона ( ОСОБА_1 ), як правонаступник, має право згідно закону на відшкодування завданої шкоди. Через протиправні дії відповідачів у справі та їх бездіяльність, не притягнення винної особи ОСОБА_3 до відповідальності в межах провадження № 0000061 від 22 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 382 КК України, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що смерть ОСОБА_2 не знімає відповідальності з відповідачів. Вважає, що суд першої інстанції мав залучити її ( ОСОБА_1 ) в якості правонаступника ОСОБА_2 . Зазначає, що в матеріалах справи наявна довідка державного нотаріуса від 17 січня 2023 року, що вона ( ОСОБА_1 ) є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 . Просить ухвалу суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що стверджується відстеження поштового відправлення, а також її заявою від 23 січня 2024 року. Цього дня ОСОБА_1 особисто подала до суду клопотання про перенесення розгляду справи через її хворобу. На підтвердження цього подала відомості про огляд лікарем-ендокринологом.

Розгляд справи відкладався за клопотаннями ОСОБА_1 7 і 18 грудня 2023 року. Клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 подавала особисто, для цього з`являлася до апеляційного суду, але не з`являлася у судові засідання.

Колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_1 не з`явилася в судове засідання без поважних причин та ухвалила проводити розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до Львівської обласної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Миколаївського відділу поліції Пустомитівського ВП Головного Управління національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 5 січня 2023 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 5 січня 2023 року зроблено актовий запис №114.

На час смерті позивача справа за його позовом судом не розглянута.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції мотивована наступним.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З такими висновками суду першої інстанції належить погодитися також з урахуванням наступного.

До спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя (частина третя статті 1230 ЦК України).

Під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому у частині третій статті 1230 ЦК передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. У випадку якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи, не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 липня 2022 року (справа № 753/15095/17).

ОСОБА_1 не є представником позивача за довіреністю від 10 січня 2020 року, оск5ільки її представництво припинено відповідно до пункту 7 частини першої статті 248 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно закрив провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України. Оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону.

Висновки суду першої інстанції не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції не встановлені.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391, ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 2 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 січня 2024 року.

Головуючий-______________________Т.І.Приколота

Судді:________________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк