КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мамаєва Дмитра Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22.05.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, адвокат Мамаєв Дмитро Юрійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції до іншого складу.

Вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають конституційному принципу верховенства права в аспекті вимоги юридичної визначеності нормативно-правових актів та є неприйнятними.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги звертав увагу на нормах Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», якими регламентовано вичерпний перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката.

Зазначав, що до матеріалів справи представником позивача -адвокатом Мамаєвим Д.Ю. надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Підстава: рішення Ради адвокатів міста Києва від 14.06.2018 року № 14. За відсутності доказів припинення права адвоката Мамаєва Д.Ю. на заняття адвокатською діяльністю, не внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України про це, не може слугувати достатньою підставою для сумніву щодо права Мамаєва Д.Ю. здійснювати адвокатську діяльність.

Представник апелянта вважає, що суд першої інстанції застосував надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви, що в свою чергу є порушенням права на справедливий судових захист.

09 липня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «ВКФ Фарби України» - адвоката Мороз Світлани Сергіївни, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги щодо обмеження у праві доступу до правосуддя та надмірного формалізму, представник відповідача зазначала те, що належна перевірка повноважень представника позивача є обов'язковою передумовою відкриття провадження та судового розгляду в цілому, а відсутність у представника повноважень на представлення інтересів, зокрема позивача, унеможливлює пред'явлення позову останнім взагалі. Тому представник відповідача вважає, що перевірка позовної заяви та документів не є проявом надмірного формалізму, а є виконання судом приписів процесуального закону.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник відповідача також вказувала на те, що наданий представником позивача ордер є таким, що не відповідає затвердженій формі, що є достатньою та окремою підставою для повернення позовної заяви, адже повноваження адвоката мають бути підтверджені ордером встановленої форми, а не будь-яким документом із написом «Ордер на надання правничої (правової) допомоги».

Також представник відповідача вважає, що позивач ОСОБА_1 не зазнав жодних негативних наслідків за результатом постановлення оскаржуваної ухвали, оскільки не позбавлений права на повторне звернення до суду із цим позовом, а отже доводи про позбавлення останнього доступу до правосуддя є помилковими.

25 липня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу від представника ТОВ «ВКФ Фарби України» - адвоката Мороз Світлани Сергіївни, просила прийнята та долучити до матеріалів справи вказані додаткові пояснення.

В додаткових поясненнях посилалась на правові висновки викладені в ухвалі Верховного суду від 18 липня 2024 року у справі № 761/16836/23, в якій Верховним Судом сформовано висновки про те, що договір про надання правничої допомоги не є окремим документом, який підтверджує повноваження представника у цивільному судочинстві.

01 жовтня 2024 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Мамаєва Д.Ю., в якому просив розглядати справу без участі позивача та його представника адвоката Мамаєва Д.Ю..

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що представником позивача не усунуто недоліки визначені в ухвалі про залишення позову без руху, а саме не надано ордер, який відповідає встановленій формі та підтверджує повноваження Мамаєва Д.Ю. , за підписом якого подана позовна заява. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що доданий до клопотання договір про надання правової допомоги № 12/01/23-22 від 12.01.2023 року, укладений між АБ «Мамаєва Д.Ю.» та ОСОБА_1 у розумінні положень ст. 62 ЦПК України не може підтверджувати повноваження адвоката, як представника, тому позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду на підставі ч. 13 статті 187 ЦПК України.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у травні 2023 року позивач, через свого представника адвоката Мамаєва Дмитра Юрійовича, звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Мамаєвим Д.Ю. до позовної заяви, крім ордеру (а.с. 15 том 1), також було долучено копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6127, виданого 12 липня 2018 року на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 14 червня 2018 року №14 та підписаного головою Ради адвокатів міста Києва Рафальською І.В. (а.с. 14 том 1).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 17-18 том 1).

В подальшому, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2023 року відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, однак на підставі положень ч.11 ст. 187 ЦПК України залишено позовну заяву без руху, оскільки до позовної заяви додано оредер невстановленої форми, який не може підтверджувати повноваження особи, за підписом якої подана позовна заява, як представника позивача (а.с. 122-123 том 1).

27 листопада 2023 року до суду першої інстанції на виконання викладених в ухвалі від 16.11.2023 року вимог на адресу суду надійшло клопотання за підписом ОСОБА_3 , як представника АБ «Мамаєва Д.Ю.» за довіреністю. До даного клопотання долучено Договір про надання правової допомоги «12/01/23-22 від 12.01.2023 року, як документ, що підтверджує повноваження адвоката Мамаєва Д.Ю. на надання правової допомоги позивачу (а.с. 123А-123Д том 1).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне навести правові висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 05 серпня 2024 року у справі № 761/9868/23.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися в інтересах іншої особи до суду, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої-другої статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Відповідно до частини першої-другої статті 26 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до пунктів 3-7, 11 Положення про ордер про надання правничої (правової) допомоги нова редакція, затвердженого рішення Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року №41 із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 14.02.2020 №29 та від 17.11.2020 №118 ( далі - Положення №41), в Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (зразок в Додатку 1).

Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Бланки ордерів, згідно затвердженої типової форми, генеруються у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України www.unba.org.ua слідуючи командам системи.

Облік згенерованих ордерів здійснюється автоматично системою управління електронної бази даних Єдиного реєстру адвокатів України. Історія генерування ордерів відображається у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті НААУ та у адміністративній частині електронної бази даних ЄРАУ.

Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер). У ордері на надання правової допомоги, який видається адвокатом або адвокатським бюро чи адвокатським об`єднанням, не заборонено здійснювати виправлення і дописки, у разі якщо обсяг повноважень адвоката змінюється в межах такого договору (пункт 15 Положення № 41).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону в день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежується віком особи та є безстроковим.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі від 06 липня 2019 року у справі № 855/229/19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 вересня 2019 року у справі № 910/3845/19 міститься висновок про те, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як відомості до Єдиного реєстру адвокатів України вносяться радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Стаття 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає порядок припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків залишаючи позовну заяву без розгляду з огляду на те, що до позовної заяви додано ордер невстановленої форми, який не може підтверджувати повноваження особи, за підписом якої подана позовна заява, оскільки матеріали справи свідчать, що адвокатом Мамаєвим Д.Ю. до позовної заяви, крім ордеру, також було долучено копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6127, виданого 12 липня 2018 року на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 14 червня 2018 року №14 та підписаного головою Ради адвокатів міста Києва Рафальською І.В., та в подальшому на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 16.11.2023 року (про залишення позову без руху для усунення недоліків) надано Договір про надання правової допомоги «12/01/23-22 від 12.01.2023 року.

Доказів того, що вказані документи визнані у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, матеріали справи не містять.

За відсутності доказів припинення права адвоката Мамаєва Д.Ю. на заняття адвокатською діяльністю, не внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України про це не може слугувати достатньою підставою для сумніву щодо права вказаної особи здійснювати адвокатську діяльність (у справі №761/9868/23 Верховний Суд в постанові від 05 серпня 2024 року погодився з вищевказаним висновком суду апеляційної інстанції).

В матеріалах справи відсутні докази, щодо припинення права Мамаєва Д.Ю. на заняття адвокатською діяльністю у порядку, передбаченому законом на час звернення із позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів на підтвердження повноважень представника на підписання позову.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у своїй апеляційній скарзі представник позивача просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити для розгляду до суду першої інстанції до іншого складу. Разом з тим, пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено лише те, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 379 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мамаєва Дмитра Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «02» жовтня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник