УХВАЛА

23 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 331/2225/23

провадження № 61-12199ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2024 року у справі за заявою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, Запорізької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі (далі - ТУ ДБР, розташованого

у місті Мелітополі), Запорізької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди в розмірі 214 400,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 214 400,00 грн.

01 травня 2024 року Запорізька обласна прокуратура в системі «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила змінити рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2024 року

та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2024 року, зменшивши стягнутий на користь ОСОБА_1 розмір моральної шкоди.

03 травня 2024 року ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, в системі «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 січня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 березня 2024 року

і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

У січні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Рябчинський Д. А., засобами поштового зв`язку, подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив про компенсацію ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду

від 31 липня 2024 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь

ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

02 вересня 2024 року ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, через підсистему «Електронний суд», звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою

на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2024 року

в цій справі, в якій представник заявника, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року

та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2024 року і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна

дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України

на 2024 рік» з 01 січня 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 3 028,00 грн.

Предметом спору у цій справі є відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 214 400,00 грн.

Враховуючи зазначене, додаткове рішення Жовтневого районного суду

м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2024 року, які є невід`ємною частиною рішення, яким спір вирішено по суті, що узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 753/18459/15-ц,

не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У касаційній скарзі представник заявника посилається на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі виняткове значення.

Верховний Суд зазначає, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи

в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані

із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає загальнодержавне значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчий процес (референдум), обороноздатність держави, її суверенітет, найвищі соціальні цінності, визначені Конституцією України, тощо.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає: у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу,

має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих аргументів, які б свідчили

про виняткове значення цієї справи для заявника та про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема

й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до статей 389, 394 ЦПК України.

Зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте

не є безумовною підставою для відкриття провадження у малозначній справі.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,

які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки представник заявника оскаржив судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі,

на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2024 року

у справі за заявою заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, Запорізької обласної прокуратури

про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська