КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/12808/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О. Ф., Желепи О. В.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду міста Києва у складі судді Якимець О. І.

від 01 травня 2024 року

у цивільній справі № 758/1160/24 Подільського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської ради

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду вказаним позовом до Київської міської ради, обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його бабусею, після її смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входила 1/6 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено в спадковій справі 317/2023.

Зазначав, що 1/3 будинку належить позивачу та його братові ОСОБА_3 , в рівних частинах кожному, й відповідно до ст. 1261 ЦК України вони є єдиними спадкоємцями померлої. ОСОБА_3 , відмовився від своєї частини спадщини, про що написав заяву про відмову у державного нотаріуса. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропустив строк для подачі такої заяви.

Позивач зазначає, що не звернувся у встановлений законом шестимісячний строк із заявою по причині юридичної необізнаності. Вважає таку причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, а тому просив заяву задовольнити, визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 травня 2024 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції було залишено поза увагою доводи про те, що позивачу не було відомо про наявність у спадкодавця права власності на частку майна в будинку, де він проживав. Крім того, суд першої інстанції не надав оцінку того факту, що позивачу та його брату фактично не було відомо про наявність ще одного спадкоємця на будинок, в якому були зареєстровані лише вони з батьком.

Вказує, що позивач разом з батьком та братом проживали в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батька, позивач разом із братом звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. При цьому, вони були впевнені, що успадковують в рівних долях по частину житлового будинку за вказаною вище адресою, що належав померлому батьку. Про той факт, що на 1/6 частину будинку мала право померла бабуся позивачеві відомо не було. Вказаний факт став відомий лише при зборі відомостей щодо будинку з метою отримання свідоцтва про права на спадщину, в травні 2023 року, після чого позивачем було подано заяву про прийняття спадщини. При цьому зауважує, що свідоцтво про право на спадщину щодо 1/6 будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на користь померлої ОСОБА_2 не видавалось, та дій, направлених на оформлення успадкованого майна остання не вчиняла, що в свою чергу унеможливило отримання позивачем відомостей щодо наявності ще одного спадкоємця. Починаючи з дати смерті батька, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 року, позивач з братом вільно володіли та користувались половиною будинку, що належала батьку. За вказаний період жодна особа на спірний будинок або його частку не претендувала. В подальшому, свідоцтво про право на спадщину щодо будинку було видані лише позивачеві та його брату.

З огляду на наведене, вважає, що не знав та не міг знати про наявність інших спадкоємців на спірне майно до початку процедури оформлення свідоцтва про право на спадщину. Вказані обставини не були встановлені та оцінені судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення.

Відповідач, Київська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу просить ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства, зазначає, що юридична необізнаність чинного законодавства не є поважною причиною для пропуску строку для прийняття спадщини.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Законодавець у статті 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , місце смерті Україна, місто Київ, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Оболонським відділом державної реєстрації акті цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Після смерті ОСОБА_2 , на підставі отриманої поштою заяви про прийняття спадщини за законом на спадкове майно від онука спадкодавиці ОСОБА_1 , 04 травня 2023 року заведено спадкову справу 317/2023.

15 травня 2023 року державним нотаріусом Ковалевською Н. В. Одинадцятої київської державної нотаріальної контори було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії у зв`язку із: пропущенням строку для прийняття спадщини; відсутністю оформлення належним чином заяв (неможливості встановити особу, яка звернулась з такою заявою); -відсутністю оригіналів документів на спадкове майно; відсутністю передбаченої законодавством необхідної інформації та відомостей, що буде підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину; відсутністю сплати за отримання передбачених Витягів з Спадкового реєстру за заведення спадкової справи, державного мита, адміністративного збору та додаткових послуг правового та технічного характеру, встановлених чинним законодавством при оформленні спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що зазначена в позовній заяві причина пропуску строку для прийняття спадщини, а саме юридична необізнаність чинного законодавства, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Оскільки позивач не надав належних, допустимих доказів наявності у нього саме об`єктивних, незалежних від нього обставин, які б перешкоджали йому своєчасно звернутись до нотаріуса у встановлений законом строк для прийняття спадщини, суду дійшов висновку про відсутність правових підстав за рішенням суду визначати позивачу будь-який додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статтях 1216, 1218 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час вирішення питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.11.2020 у справі №127/12911/18.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.03.2021 по справі №638/17145/17.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема витягу із спадкового реєстру (а.с. 6), четвертою Київською державною нотаріальною конторою 24 липня 2002 року заведено спадкову після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4

25 травня 2023 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , якому належала вказаного житлового будинку.

Відповідно до інформації, що зазначена у свідоцтві, іншими спадкоємцями будинку є також ОСОБА_2 - мати ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 - син ОСОБА_4 (брат позивача).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , й відповідно до витягу із спадкового реєстру (а.с. 10) спадкова справа після її смерті заведена ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 вказував на юридичну необізнаність й необізнаність щодо факту спадкування ОСОБА_2 1/6 будинку після смерті батька. Як зазначає позивач в апеляційній скарзі, він вважав, що після смерті батька будинок успадкований ним в рівних долях із братом.

Отже фактично, поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини, позивач вказує на необізнаність із 2002 року про належність майна спадкодавцю, та відповідно відкриття спадщини на таке майно після його смерті у 2019 році.

Утім наведені причини, як правильно виснував суд першої інстанції, не є поважними, адже існування непереборних, істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини від моменту її відкриття й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття,позивачем не доведено.

Оскільки позивач не скористався правом на прийняття спадщини, й відсутні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03жовтня 2024 року.

Судді Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

О. Ф. Мазурик