ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 вересня 2024 року

м. Харків

справа № 638/20304/21

провадження № 22-ц/818/2270/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення частини заборгованості за договором позики, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2023 року, постановлене суддею Рибальченко Л.М.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 ТОВ «Луцька аграрна компанія» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Луцька аграрна компанія» частину основного боргу за договором позики від 30 серпня 2017 року у сумі 2 687 139,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до умов договору позики від 30 серпня 2017 року укладеного між ОСОБА_1 (далі за текстом - позичальник) та ТОВ Луцька аграрна компанія (далі за текстом позикодавець), ТОВ Луцька аграрна компанія передано а ОСОБА_1 прийнято у власність грошові кошти в сумі 27820000 грн. Відповідно до п. 1 зазначеного договору позики, факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики або гроші перераховуються на розрахунковий рахунок позичальника у безготівковому порядку. На виконання п. 1 договору позики, ТОВ Луцька аграрна компанія було перераховано грошові кошти на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 у безготівковому порядку. Додатковою угодою №1 від 30 листопада 2018 року до договору позики від 30 серпня 2017 року було встановлено строк повернення позики не пізніше 31 грудня 2020 року. Відповідно до п. 2 договору позики (із внесеними змінами) , встановлений договором строк повернення позики у сумі 27820000 грн. сплинув 31 грудня 2020 року. 29 серпня 2019 року відповідач здійснив часткове повернення позики у сумі 2445721,02 грн.

ТОВ Луцька аграрна компанія звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 частини позики у сумі 10000000 грн. За наслідками розгляду вказаної справи судом ухвалено рішення від 31 серпня 2021 року про задоволення позовних вимог ТОВ Луцька аграрна компанія в повному обсязі та стягнення з ОСОБА_1 частину основного боргу за договором позики від 30 серпня 2017 року у сумі 10000000 грн. Також позивач зазначає, що ТОВ Луцька аграрна компанія відступило право вимоги за договором позики від 30 серпня 2017 року новим кредиторам на загальну суму 12687139,49 грн., а саме: ОСОБА_2 за договором про відступлення права вимоги (цесії) №28/04-1 від 28 квітня 2021 року (зі змінами) на суму 7687139,49 грн. та ОСОБА_4 за договором про відступлення права вимоги (цесії) №28/04-2 від 28 квітня 2021 року на суму 5000000 грн. Таким чином, сума заборгованості (основного боргу) ОСОБА_1 перед ТОВ Луцька аграрна компанія за договором позики на сьогоднішній день становить 2687139,49 грн. (без урахування індексу інфляції, 3% річних та суми стягнення (10000000 грн.) за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2021 року.

04 листопада 2022 року ТОВ Луцька аграрна компанія звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ Луцька аграрна компанія інфляційні витрати у сумі 2264025,17 та три відсотки річних у розмірі 575935,60 грн. за період з 01 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року грн. у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до умов договору позики від 30 серпня 2017 року укладеного між ОСОБА_1 (далі за текстом - позичальник) та ТОВ Луцька аграрна компанія (далі за текстом позикодавець), ТОВ Луцька аграрна компанія передано а ОСОБА_1 прийнято у власність грошові кошти в сумі 27820000 грн. Відповідно до п. 1 зазначеного договору позики, факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики або гроші перераховуються на розрахунковий рахунок позичальника у безготівковому порядку. На виконання п. 1 договору позики, ТОВ Луцька аграрна компанія було перераховано грошові кошти на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 у безготівковому порядку. Додатковою угодою №1 від 30 листопада 2018 року до договору позики від 30 серпня 2017 року було встановлено строк повернення позики не пізніше 31 грудня 2020 року. Відповідно до п. 2 договору позики (із внесеними змінами) , встановлений договором строк повернення позики у сумі 27820000 грн. сплинув 31 грудня 2020 року. 29 серпня 2019 року відповідач здійснив часткове повернення позики у сумі 2445721,02 грн.

ТОВ Луцька аграрна компанія звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 частини позики у сумі 10000000 грн. За наслідками розгляду вказаної справи судом ухвалено рішення від 31 серпня 2021 року про задоволення позовних вимог ТОВ Луцька аграрна компанія в повному обсязі та стягнення з ОСОБА_1 частину основного боргу за договором позики від 30 серпня 2017 року у сумі 10000000 грн.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання за договором позики від 30 серпня 2017 року позивач звернувся з вказаним позовом.

17 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 в якому просить: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики б/н від 30 серпня 2017 року у сумі 2937270,22 грн. право вимоги якої виникло на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №28/04-1 від 28 квітня 2021 року (зі змінами); стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати у розмірі 186706,50 грн. та три відсотки річних у розмірі 49973,83 грн. за період з 01 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до умов договору позики від 30 серпня 2017 року укладеного між ОСОБА_1 (далі за текстом - позичальник) та ТОВ Луцька аграрна компанія (далі за текстом позикодавець), ТОВ Луцька аграрна компанія передано а ОСОБА_1 прийнято у власність грошові кошти в сумі 27820000 грн. Відповідно до п. 1 зазначеного договору позики, факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики або гроші перераховуються на розрахунковий рахунок позичальника у безготівковому порядку. На виконання п. 1 договору позики, ТОВ Луцька аграрна компанія було перераховано грошові кошти на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 у безготівковому порядку. Додатковою угодою №1 від 30 листопада 2018 року до договору позики від 30 серпня 2017 року було встановлено строк повернення позики не пізніше 31 грудня 2020 року. Відповідно до п. 2 договору позики (із внесеними змінами) , встановлений договором строк повернення позики у сумі 27820000 грн. сплинув 31 грудня 2020 року. 29 серпня 2019 року відповідач здійснив часткове повернення позики у сумі 2445721,02 грн.

28 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ Луцька аграрна компанія було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 28/04-1 від 28 квітня 2021 року. 14 липня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ Луцька аграрна компанія було укладено додаткову угоду №1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) №28/04-1 від 28 квітня 2021 року. Відповідно до умов зазначеного договору (зі змінами) ТОВ «Луцька аграрна компанія» (далі за текстом - первісний кредитор) відступило ОСОБА_2 (далі за текстом - новий кредитор) право вимагати від Боржника ( ОСОБА_1 ) часткового виконання зобов`язань за договором позики б/н від 30 серпня 2017 року, укладеного між ТОВ «Луцька аграрна компанія» та ОСОБА_1 , а саме: право грошової вимоги з повернення частини позики v сумі 7 687 139,49 грн. Пунктом 1.3. Договору встановлено, що за цим вказаним договором новий кредитор набуває право вимагати від боржника часткового виконання зобов`язань за Основним договором, а саме: право грошової вимоги з повернення частини позики у сумі 7 687 139,49 грн.

Позивач також зазначає, що частину грошових вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , які виникли у ОСОБА_2 на підставі договору позики б/н від 30.08.2017 року та договору про відступлення права вимоги (цесії) №28/04-1 від 28.04.2021, у сумі 4 749 869,27 грн. було припинено зарахуванням на підставі ст. 601 ЦК України за заявами ОСОБА_2 . Враховуючи умови договору про відступлення права вимоги (цесії) №28/04-1 від 28.04.2021 (зі змінами), за яким ОСОБА_2 було відступлено право часткової грошової вимоги до ОСОБА_1 з повернення позики у сумі 7 687 139,49 грн., заяв ОСОБА_2 від 03.05.2021 та від 10.06.2021 про зарахування зустрічних однорідних вимог, заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за договором позики від 30.08.2017, на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №28/04-1 від 28.04.2021, становить 2 937 270.22 грн. Зазначена заборгованість (сума основного боргу) на день складання цієї позовної заяви відповідачем не погашена у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2022 року матеріали цивільної справи №638/6575/22 за позовом представника ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з урахуванням 3% річних та інфляції та цивільної справи №638/6228/22 за позовом ТОВ «Луцька аграрна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних об`єднано в одне провадження з цивільною справою №638/20304/21 за позовом ТОВ "Луцька аграрна компанія" до ОСОБА_1 про стягнення частини заборгованості за договором позики.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцька аграрна компанія", ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцька аграрна компанія" частину основного боргу за договором позики від 30 серпня 2017 року у сумі 2 687 139 (два мільйони шістсот вісімдесят сім тисяч сто тридцять дев`ять) грн. 49 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцька аграрна компанія" інфляційні витрати у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року за період з 01 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року у сумі 2 264 025 (два мільйони двісті шістдесят чотири двадцять п`ять) грн. 77 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцька аграрна компанія" 3% річних у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року за період з 01 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року у сумі 575 935 (п`ятсот сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцька аграрна компанія" судовий збір у розмірі 82 907 (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот сім) грн. 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики б/н від 30 серпня 2017 року у розмірі 2 937 270 (два мільйони дев`ятсот тридцять сім тисяч двісті сімдесят) грн. 22 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року за період з 01 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року у сумі 186 706 (сто вісімдесят шість тисяч сімсот шість) грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних у зв`язку з простроченням обов`язку щодо повернення позики за договором позики від 30 серпня 2017 року за період з 01 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року у сумі 49973 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят три) грн. 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 зазначає, додатковою угодою від 26.12.2019 року до договору №б/н від 30.08.2017 року строк повернення позики встановлено до 31.12.2032 року, вказана додаткова угода від 26.12.2019 року до Договору позики від 30.08.2017 року недійсною не визнавалась, презумпція правомірності цієї угоди не спростована, отже всі права, набуті сторонами, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення додаткової угоди, підлягають виконанню. Вказує, що відповідач у відзиві на позовну заяву акцентував увагу суду першої інстанції на тому, що у нього не настав строк сплати за договором позики між ним і ТОВ Луцька Агарна Компанія, відповідно, він не може вважатися таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором позики, а отже не вбачається порушеного права Позивачів. Оскільки не настав строк сплати за основним зобов`язанням, то не підлягають нарахуванню та сплаті суми передбачені ст. 625 ЦК України. Зазначає, що на момент винесення оскаржуваного рішення та відмови судом в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про огляд доказу - оригіналу додаткової угоди від 26.12.2019 року, з обґрунтуванням, що представником ОСОБА_1 не доведено знаходження оригіналу спірної угоди в Господарському суді Львівської області, в матеріалах справи № 638/20304/21 перебував письмовий доказ - клопотання від 11.09.2023 року представника ТОВ «Луцька аграрна компанія» адвоката Бородіна Т.В. по справі № 914/1464/23 про призначення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи додаткової угоди від 26.12.2019 року до договору позики №б/н від 30.08.2017 року, проте судом не було досліджено даний доказ та не було надано йому належної правової оцінки. Зазначає, що 08.09.2023 року представником Відповідача заявлене клопотання про зупинення провадження по справі до розгляду господарської справи №914/1464/23, де досліджується оригінал додаткової угоди. У задоволенні клопотання було необгрунтовано відмовлено. Також, протокольною ухвалою без пояснення мотивів суду представнику Відповідача було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування оригіналу додаткової угоди із матеріалів господарської справи №914/1464/23. 15.09.2023 року Представнику Відповідача також було необгрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, а саме у Господарському суді Львівської області. Вважає, що підставою задоволення позову послугувало саме процесуальне ігнорування судом, факту укладення додаткової угоди із строком повернення до 31.12.2032 року шляхом посилання судом на положення ст. 95 ЦПК України, чим було порушено як норми процесуального законодавства, так і ст. 204 ЦК України. Вказує, що зі справи не вбачається перешкод для перевірки справжності додаткової угоди шляхом співставлення з оригіналом, а навпаки, під час розгляду справи у суді першої інстанції представником Відповідача неодноразово вказувалось та підтверджувалось доказами знаходження оригіналу додаткової угоди від 29.12.2019 року у матеріалах іншої судової справи та з цього приводу заявлялись клопотання про витребування оригіналу та дослідження його за місцем знаходження. Таким чином, суд першої інстанції не встановив усіх обставин справи, не сприяв всебічному й повному з`ясуванню дійсних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, та порушив норми процесуального права щодо правил оцінки доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи. Зважаючи на це рішення суду першої інстанції є незаконним.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк виконання зобов`язання настав 31 грудня 2020 року, отже наявні підстави для задоволення позову.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046, ч.2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 серпня 2017 року між ТОВ Луцька аграрна компанія (далі - позикодавець) та ОСОБА_1 (далі - позичальник) уклали договір позики, що підтверджується копією договору позики, долученої позивачами до матеріалів справа (т. 1, а.с. 8, 104, 172)

Відповідно до п. 1. вказаного договору позикодавець передав а позичальник прийняв у власність 27820000 грн. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики або гроші перераховуються на розрахунковий рахунок позичальника у безготівковому порядку.

Пунктом 2 вказаного договору визначено, що зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 31 грудня 2018 року. Повернення позичених грошей буде сплачуватися готівкою через касу позикодавця, або у безготівковому порядку на рахунок позикодавця у відповідній установі банку не пізніше 31 грудня 2018 року.

30 листопада 2018 року між ТОВ Луцька аграрна компанія та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №1 до договору позики б/н від 30 серпня 20217 року відповідно до умов якої, сторони дійшли взаємної згоди викласти п. 2 договору в наступній редакції: 2. зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 31 грудня 2020 року. Повернення позичених грошей буде сплачуватися готівкою через касу позикодавця, або у безготівковому порядку на рахунок позикодавця у відповідній установі банку не пізніше 31 грудня 2020 року.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 підтверджується копіями платіжних доручень № 403 та № 4 від 04.09.2017 року.

Відповідно до копії виписки по особовим рахункам за 29 серпня 2019 року, ОСОБА_1 було повернуто грошові кошти у розмірі 2445721,02 грн. за договором позики від 30 серпня 2017 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Луцька аграрна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення частини заборгованості задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Луцька аграрна компанія» частину основного боргу за договором позики від 30 серпня 2017 року в розмірі 10000000 грн. та суму сплаченого судового збору 149990 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Луцька аграрна компанія» про визнання недійсним договору позики від 30 серпня 2017 року відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 задоволено частково. Прийнято відмову ОСОБА_1 від зустрічного позову до ТОВ «Луцька аграрна компанія» про визнання недійсним договору позики від 30 серпня 2017 року. Визнано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2021 року в частині відмови ОСОБА_1 від позову нечинним. Провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Луцька аграрна компанія» про визнання недійсним договору позики від 30 серпня 2017 року закрито у зв`язку з відмовою від позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідно до копії постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 січня 2022 року в частині задоволення позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька Аграрна Компанія» про стягнення з ОСОБА_1 частини заборгованості залишено без змін.

Відповідно до копії договору про відступлення права вимоги (цесії) № 28/04-1 від 28 квітня 2021 року та копії додаткової угоди №1 від 14 липня 2021 року до договору про відступлення права вимоги (цесії) №28/04-1 від 28 квітня 2021 року ТОВ Луцька аграрна компанія відступило ОСОБА_2 право часткової вимоги грошових коштів за договором позики б/н від 30 серпня 2017 року у розмірі 7687139,49 грн.

Також з матеріалів справи встановлено, що частину грошових вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , які виникли у ОСОБА_2 на підставі договору позики б/н від 30.08.2017 року та договору про відступлення права вимоги (цесії) №28/04-1 від 28.04.2021, у сумі 4 749 869,27 грн. було припинено зарахуванням на підставі ст. 601 ЦК України за заявами ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, у ОСОБА_1 перед ТОВ Луцька аграрна компанія заборгованість за договором позики від 30 серпня 2017 року становить 2687139,49 грн., перед ОСОБА_2 2937270,22 грн.

Наведене підтверджується матеріалами справи, письмовим договором позики та іншими матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1056 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана письмова форма договору позики або розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Такий чином письмовий договір позики є документом, підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Сторони дотримались письмової форми договору та ТОВ Луцька аграрна компанія були передані ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі вказаному у договорі позики від 30 серпня 2017 року.

Таким чином, ТОВ Луцька аграрна компанія доведено факт укладення договору і факт передачі нею коштів позичальнику на вказаних у розписках умовах, тобто виконання нею умов договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або за рахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Сторони дотримались письмової форми договору та ТОВ Луцька аграрна компанія були передані ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі вказаному у договорі позики від 30 серпня 2017 року.

Таким чином, ТОВ Луцька аграрна компанія доведено факт укладення договору і факт передачі нею коштів позичальнику на вказаних у розписках умовах, тобто виконання нею умов договору.

Тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність боргових зобов`язань відповідача перед позивачем.

На підставі договору відступлення права вимоги (цесії) №28/04-1 від 28 квітня 2021 року ОСОБА_2 набув право часткової грошової вимоги за договором позики від 30 серпня 2017 року, яка з урахуванням зустрічних однорідних вимог становить 2937270,22 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, дійшов правильного висновку щодо стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат.

Отже, за період з 01 серпня 20121 року по 23 лютого 2022 року сума 3% річних складає 275935,60 грн., сума інфляційних втрат складає 2264025,77 грн, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ Луцька аграрна компанія.

Також за період з 01 серпня 20121 року по 23 лютого 2022 року, відповідно до якого сума 3% річних складає 49973,83 грн., сума інфляційних втрат складає 186706,50 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Розрахунки 3% річних та інфляційних втрат перевірено судом та відповідачем не спростовано.

Стосовно доводів відповідача про те, що у нього строк сплати за договором позики не настав, оскільки згідно додаткової угоди від 26.12.2019 року до договору №б/н від 30.08.2017 року, строк повернення позики встановлено до 31.12.2032 року, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи містять нотаріально посвідчену копію додаткової угоди від 26.12.2019 року (т. 2 а.с. 72), за змістом якої строк повернення позики встановлено до 31.12.2032 року.

Представники позивачів факт підписання додаткової угоди від 26.12.2019 року заперечують, ставлять під сумнів відповідність наданої копії оригіналу, наполягали на дослідженні в судовому засіданні оригіналу вказаної додаткової угоди, звертались до суду із клопотанням про призначення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи.

В суді апеляційної інстанції представнику відповідача неодноразово пропонувалося надати оригінал додаткової угоди від 26.12.2019 року, роз`яснювались наслідки, передбачені ст. 95 ЦПК України.

Так, за приписами ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з п. 3.3 Глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 № 282/20595, вірність копії документа, виданого фізичною особою, засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису фізичної особи на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування або за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування фізичної особи.

Згідно п.1.1 Науково-методичної рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції заявив клопотання про огляд оригіналу додаткової угоди від 26.12.2019 року за його місцезнаходженням в Західному апеляційному господарському суді та/або Господарському суді Львівської області (в залежності від того, де будуть перебувати матеріали справи на момент огляду), в матеріалах справи № 914/2693/23 (914/1464/23).

Оскільки представник відповідача не зміг зазначити причини, з яких він самостійно не може отримати оригінал додаткової угоди від 26.12.2019 року із матеріалів справи № 914/2693/23 (914/1464/23), рішення в якій набрало законної сили, клопотання представника відповідача було відхилено.

У справі неодноразово оголошувалась перерва та представнику відповідача була надана можливість отримати зазначений оригінал документу в господарському суді та надати для огляду в судовому засіданні по цій справі.

Між тим, оригінал додаткової угоди від 26.12.2019 року апеляційному суду надано не було.

ОСОБА_1 на адресу суду надано заяву, в якій він зазначив, що з об`єктивних причин не може забезпечити надання оригіналу додаткової угоди від 26.12.2019 року, оскільки даний оригінал був переданий для подання до органу досудового розслідування.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції не надав доказів передання зазначеного оригіналу додаткової угоди від 26.12.2019 року до органу досудового розслідування, пояснив, що наразі оригінал цієї додаткової угоди знаходиться у іншого представника відповідача ОСОБА_1 , який має намір передати його до органів досудового розслідування.

Колегія суддів вважає, що оригінал додаткової угоди від 26.12.2019 року без поважних причин не було надано для огляду суду, ненадання оригіналу документу позбавило можливості позивачів спростувати факт укладення такої додаткової угоди шляхом відповідного експертного дослідження документа.

Оскільки оригінал додаткової угоди від 26.12.2019 року суду не надано, такий доказ не береться до уваги.

Висновки суду першої інстанції про те, що строк виконання зобов`язань настав 31 грудня 2020 року не спростовано належними та допустимими доказами.

Представник відповідача звертав увагу на те, що ОСОБА_6 у своїй заяві (а.с. 76-77 т.1) підтвердив, що 26.12.2019 року між ТОВ «Луцька Аграрна компанія» в його особі та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода, згідно якої строк повернення позики було встановлено до 31.12.2032 року, між тим такі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином судом правильно встановлено, що між сторонами укладено договір позики у письмовій формі, який є не лише підтвердженням факту укладення договору, а й доказом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, сума позики своєчасно ОСОБА_1 повернута не була, в зв`язку з чим суд правомірно задовольнив позовні вимоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 жовтня 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина