Справа № 953/8880/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Максимовської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом, шляхом подання його через систему «Електронний суд» до ОСОБА_1 , яким просив стягнути з останньої на свою користь суму заборгованості в розмірі 47560 грн., інфляційні втрати - 15076,52 грн., три відсотки річних - 2533,06 грн., сплачений судовий збір 2147,20 грн. та 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

Позовна заява мотивована тим, що 07.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4582071 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті. За умовами договору сума кредиту складає 14500 грн. строком на 30 днів до 06.09.2021 вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п.4.3 договору. Вказав, що відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись п.4.3 кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. 03 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» як фактором укладено договір факторингу № 03-05/2022, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну поштову адресу, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення. Станом на дату звернення до суду з позовом, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором становить 47560 грн., з яких: 14500 грн. - тіло кредиту, 33060 грн. - нараховані проценти. Право вимоги щодо заборгованості у такому розмірі перейшло до нього на підставі договору факторингу. Крім того, оскільки ОСОБА_1 порушено грошове зобов`язання, з неї підлягають стягненню 3% річних за період прострочення виконання зобов`язання (з 06.12.2021 по 15.09.2023) в сумі 2533,06 грн. та інфляційні втрати (нараховані за грудень 2021 року - червень 2023 року) в сумі 15076,52 грн.

17.06.2024 представник позивача звернувся до суду з заявою, шляхом подання її через систему «Електронний суд» про зменшення позовних вимог, в якій просив, стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 47560 грн., інфляційні втрати у розмірі 1528,71 грн., три відсотки річних в сумі 308,81 грн.. сплачений судовий збір 2147,20 грн. та 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 05.10.2023 провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

16.11. 2023 відповідач ОСОБА_1 направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив на позовну заяву, шляхом надіслання їх на електронну пошту суду. У відзиві на позов зазначила, що нарахова сума заборгованості за процентами у сумі 33060 грн. стягненню з відповідача не підлягає на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому розрахунку, тому не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався з матеріалами справи, умовами кредитного договору позивач не надав, а тому позов не може бути задоволений, оскільки є необґрунтованим, а позовні вимоги недоведеними. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача. Відповідач зазначила, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмірі зазначеної заборгованості можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Однак, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки чеки та інші) тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунках та довідці є правильними. Розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». ОСОБА_1 також зазначила, що розрахунок 3% річних за 648 днів, починаючи з 06.12.2021 по 15.09.2023 є незаконним так як в період воєнного стану кредитор не має права нараховувати інфляційні виплати та 3%річних як відповідальність за невиконання зобов`язання. Крім того, розмір нарахованої суми заборгованості за звичайними відсотками значно перевищує розмір заборгованості за кредитом й передбачає сплату інфляційних виплат у сумі 14791,16 грн., 3% річних у сумі 2533,06 грн. За умовами укладеного кредитного договору сторони погодили сплату заборгованості за позикою до 07.09.2021, розмір процентів за наданою позикою 8265 грн. Відтак, в межах строку кредитування (з 07.08.2021 по 07.09.2021) відповідач мав, зокрема, повернути позивачу позичені кошти та сплачувати проценти. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту у порядку, передбаченому кредитним договором №4582071 від 07.08.2021, матеріали справи не містять і сам позивач зазначив, що відповідачем не було пролонговано договір. Не надано доказів й того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування, як це передбачено умовами кредитного договору №4582071 від 07.08.2021. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України.

29.11.2023 представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» через систему «Електронний суд» надав до суду відповідь на вищевказаний відзив відповідача в якому зазначив, що з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву позивач не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства. Жодних сумнівів у тому, що 07.08.2021 між ТОВ «Івентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було досягнуто згоди щодо усіх суттєвих вимог та укладено електронний договір про надання споживчого кредиту не виникає. Оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, то позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем як на підставу своїх вимог, оформлений належним чином як документ Товариства, що підписаний директором ТОВ «Авентус Україна» та скріплений печаткою товариства. Чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Наданий розрахунок є належним та допустимим доказом утворення заборгованості у відповідача перед позивачем. Переказ коштів, видних в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, зазначений платіжний провайдер має відповідну ліцензію НБУ на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ. Крім того, платіжна банківська картка містить захищені та притаманна лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської картки для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить, що попередньо (до зарахування коштів) сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Платіжний провайдер надав первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна» послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов договору про організацію переказу платежів. Сума заборгованості за договором розрахована у відповідності до картки обліку договору від ТОВ «Авентус Україна». Як первісний кредитор, ТОВ «Авентус Україна» здійснив розрахунок відповідно до умов договору. Підписуючи договір, позичальник погодилась на укладення договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відмотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Станом на сьогоднішній день ані кредитний договір, ані будь яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсним, не справедливим, чи недобросовісним.

18.03.2024 представник відповідача адвокат Мазурик З.Я. надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми в загальному розмірі 22765грн., яка складається з тіла кредиту та погоджених відсотків. Окрім пояснень, зазначених у відповіді на відзив представник відповідача зазначила, що в справі відсутні докази безготівкового розрахунку за договором факторингу, що укладений ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Крім того, цього ж дня представником відповідача до суду надано заяву про розгляд справи без участі відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 07 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 4582071 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит в гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 14500 грн., строк кредиту - 30 днів.

За пунктом 1.5 цього договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка - 1,425% в день.

Пунктом 1.7 передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 7497,59% річних.

За пунктом 1.8 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 22765 грн; за зниженою ставкою 20698,75 грн.

Як зазначено в пункті 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 М667723, він містить його податковий номер, адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону.

Як вбачається з таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4582071 від 07.08.2021, дата видачі кредиту/дата платежу 07.08.2021 06.09.2021; проценти за користування кредитом - 6198,25 грн; загальна вартість кредиту 20698,75 грн. Якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період складе 22765 грн, проценти за користування кредиту - 8265 грн, реальна річна процентна ставка 24079,41% річних, загальна вартість кредиту - 22765 грн.

Матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, який підписаний тим самим шляхом, що й договір.

З повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. №5844-ВП від 11.05.2022 вбачається успішність операції за договором з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Українавп-200417-1 від 20.04.2017 року, зокрема, щодо транзакції від 07.08.2021 на суму 14500 грн., маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 871493, номер транзакції в системі WayForPay-creditplus 21429028.

03 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 03-05/2022, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників. який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

За пунктом 1.2 цього договору перехід від клієнта до фактору прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор має кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактору прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Із пунктів 3.3, 3.4 цього договору вбачається, що ціна продажу за договором становить 690 604,25 грн. Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу протягом 3 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів.

Як вбачається з витягу з реєстру боржників від 03 травня 2022 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4582071, укладеного з ОСОБА_1 , сума заборгованості за основною сумою боргу становить 14500 грн, сума заборгованості за відсотками - 33060 грн, сума заборгованості разом - 47560 грн.

За розрахунком заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 47560 грн, з яких тіло кредиту 14500 грн, нараховані проценти - 33060 грн, що відображено в картці обліку договору. Також позивачем на вказану суму заборгованості нараховані інфляційні втрати та 3% річних, остаточний розрахунок яких відображений у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 17.06.2024.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепту) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору № 4582071 про надання споживчого кредиту від 07.08.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК Україниміж сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписала його одноразовим ідентифікатором М667723, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.

Після підписання відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «М667723» договору № 4582071 про надання споживчого кредиту від 07.08.2021, товариство мало на виконання вимог пунктів 2.1, 2.2 договору перерахувати позичальнику грошову суму коштів, вказану у пункті 1.3 договору.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

За змістом зазначеної норми підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.

Суд вважає, що повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. №5844-ВП від 11.05.2022 про успішність операції за договором з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Українавп-200417-1 від 20.04.2017 року, зокрема, щодо транзакції від 07.08.2021 на суму 14500 грн., маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 871493, номер транзакції в системі WayForPay-creditplus 21429028, не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу.

Також, позивачем не надано до суду першої інстанції банківської виписки з рахунку позичальника, що підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач отримав кредит в розмірі 14500 грн за договором № 4582071 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2021 року та наявність заборгованості за наданим кредитом, матеріали справи не містять.

З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, вказаний позичальником.

Також, матеріали справи не містять даних, що підтверджують належність електронного платіжного засобу, зокрема номер платіжної картки НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 .

Відтак, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача у договорі № НОМЕР_3 про надання споживчого кредиту від 07.08.2021 відсутня. Інших належних та допустимих доказів щодо цього матеріали справи не містять та товариством їх не надано.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів про те, що позивачем надано кредит відповідачу у розмірі 14500 грн шляхом перераховування коштів на банківську картку.

Також матеріали справи не містять доказів, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги за договором № 4582071 про надання споживчого кредиту від 07.08.2021, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14 та 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зробив висновок, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі, з огляду на положення пункту 2 договору відступлення права вимоги.

На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11, (провадження № 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.

Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 143/1269/17 (провадження № 61-5383св22), від 06 вересня 2023 року у справі № 466/3066/13-ц (провадження № 61-785св23), від 26 січня 2022 року у справі № 637/590/16-ц (провадження № 61-15865св21).

Як вбачається зі змісту договору факторингу № 03-05/2022 від 03 травня 2022 року ціна продажу - це сума грошових коштів, що сплачується фактором клієнту після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників на умовах даного договору, розмір якої встановлюється пунктом 3.3 цього договору.

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 цього договору ціна продажу за договором становить 690 604,25 грн. Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу протягом 3 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів.

Проте, до суду позивачем не надано належних та достатніх доказів обставин здійснення повної оплати за договором факторингу на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» своїх зобов`язань за договором факторингу № 03-05/2022 від 03 травня 2022 року та відповідно переходу до нього права вимоги, зокрема до ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за договором № 4582071 про надання споживчого кредиту від 07.08.2021, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Виходячи з того, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними вимогами від стягнення основної заборгованості за кредитним договором, тому такі вимоги також задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.10-13,141,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» (код , адреса: м. Київ, вул. Загордня, буд.15, офіс 118/2) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, - відмовити.

Апеляційнаскарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.М. Бородіна