ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4573/24 Справа № 242/556/23 Суддя у 1-й інстанції - Черков В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 242/556/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Селидівського міського суду Донецької області 19 грудня 2023 року,

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між нею та відповідачем було укладено шлюб 23 серпня 2003 року, який 26 липня 2006 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час навчається на 1 курсі у Буковинському державному медичному університеті з 01 вересня 2022 року на бюджетній основі. Вона не має змоги самостійно утримувати їхнього спільного сина. Відповідач матеріальної допомоги на утримання вина не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним 23 років.

У зв`язку з викладеним просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на період навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітної плати (доходу) ОСОБА_2 щомісячно з 28 квітня 2023 року до 31 серпня 2023 року. В задоволені решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1073,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено належними доказами, що позивач несе витрати на утримання повнолітнього сина, не надано доказів, що ОСОБА_3 навчається у вищому закладі на час розгляду справи. Також не надані докази, що ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем у м. Селидове Донецької області, при цьому зазначено, що він навчається на денній формі навчання в буковинському державному медичному університеті, який знаходиться у м. Чернівці. Вважає, вимоги позивача не обґрунтованими та не доведеними.

Посилається, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2005 року з нього на користь позивачки на утримання ОСОБА_3 були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно до досягнення сином повноліття. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 грудня 2029 року було зменшено розмір аліментів з 1/4 частини його доходів до 1/6 частини його доходів щомісячно. На виконання вказаного рішення суду ним було сплачено аліментів на суму 155 662,67 гривень. Ним було подано заяву до Служи у справах дітей Селидівської міської ради щодо проведення перевірки використання ОСОБА_4 грошових коштів на утримання дитини. Також він подавав заяву в правоохоронні органи щодо того, що позивач незаконно отримувала кошти згідно з рішенням Селидівського міського суду Донецької області на утримання ОСОБА_5 , так як було змінено його прізвище.

Також зазначає, що на момент звернення позивачки з позовом до суду, ОСОБА_3 досяг 18-річного віку та мав здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки. Заявляючи позовні вимоги, позивачка подає позов не від імені ОСОБА_3 , а він свого імені, де в резолютивній частині позову просить стягнути аліменти саме на її користь, а не на користь дитини. Вважає позовну заяву безпідставною, відтак позов, на думку заявника, судом першої інстанції повинен був одразу при його прийнятті залишений без розгляду. Крім того, позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX. (далі по тексту Закон № 3831-IX)

Відповідно п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 3831-IX) визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга у даній справі подана до набрання чинності Законом № 3831-IX.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є батьком повнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06 травня 2005р. (а.с. 6)

Відповідно копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 08 вересня 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінив ім`я на ОСОБА_3 . (а.с. 7)

Згідно довідки Буковинського державного медичного університету № 1949 від 06 жовтня 2022 року ОСОБА_3 є студентом 1 курсу 2022/23 навчального року 1-го медичного факультету та навчається на денній формі навчання за держзамовленням з 01 вересня 2022 року по 31 серпня 2023 року. (а.с. 8)

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітної плати (доходу), починаючи стягнення з 28 квітня 2023 року і до 31 серпня 2023 року, суд першої інстанції врахував стан здоров`я позивачки та відповідача, їх матеріальний стан, можливість повнолітнього сина одержувати утримання від другого з батьків, дійшов висновку, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на період навчання повнолітнього сина обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, а саме, визначення розміру аліментів в розмірі 1/6 частини від доходу відповідача, стягнення проводити до 31 серпня 2023 року на період навчання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду, так як його суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Положеннями статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч.1 ст.141, 142 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Згідно ч.3 ст.12, ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Під час вирішення спору, судом першої інстанції було враховано, що син сторін ОСОБА_3 є повнолітнім, в період з 01 вересня 2022 року по 31 серпня 2023 року навчається за денною формою здобуття освіти, що виключає можливість його трудової діяльності поза часом навчання. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебуває виключно на утриманні матері ОСОБА_1 , що дає їй законне право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Врахувавши період навчання ОСОБА_3 у навчальному закладі, який підтверджений довідкою Буковинського державного медичного університету, тобто з 01 вересня 2022 року по 31 серпня 2023 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, за період з 28 квітня 2023 року (час подання позовної заяви) до 31 серпня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що, оскільки ОСОБА_3 має повну цивільну процесуальну дієздатність, то саме він може бути позивачем у справі, а аліменти мають бути стягнуті на його користь, а не на користь матері, апеляційний суд вважає безпідставними.

Так, згідно з частиною 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як матір повнолітнього сина, який продовжує навчання, надала суду довідку № 2831 від 06 грудня 2021 року про реєстрацію місця проживання особи, з якої випливає, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 04 грудня 2013 року по теперішній час. За цією ж адресою зареєстрована і його матір, позивачка по справі, що підтверджується копією її паспорта. Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 суду першої інстанції також було надано довідку ОСББ «Соняшний» від 09 травня 2023 року, згідно з якою за вказаною адресою зареєстровані та проживають дві особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 власник, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 син.

Отже, позивач ОСОБА_1 з урахуванням положень статті 199 СК України, вправі була звернутись з позовом щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині.

Заперечення відповідача проти сплати аліментів на утримання повнолітнього сина на користь позивачки, ґрунтуються на незгоді з висновками суду першої інстанції і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Доказів, які б свідчили про наявність на утриманні відповідача інших осіб, боргових зобов`язань тощо, підтверджень неможливості сплати аліментів у розмірі визначеному судом першої інстанції, матеріали справи не містять.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області 19 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста