Справа № 185/3710/24
Провадження № 2/185/2649/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі : головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., представника позивача адвоката Савченка С.О., представника відповідача адвоката Кузьменко Ю.І., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 у якому просив суд стягнути з відповідачки аліменти на його користь в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством.

У обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього в зареєстрованому шлюбі народилась дочка. На даний час він є непрацездатним, отримує мінімальну пенсію, якої йому не вистачає на їжу, ліки, комунальні послуги. Відповідачка ухиляється від його добровільного утримання.

Ухвалою від 18.06.2024 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачка надала відзив на позов де, посилаючись на ст. 205 СК України зазначила, що вона : самостійно виховує сина, який проживає з нею; самостійно забезпечує матір, яка є пенсіонером, має хронічні захворювання та проживає з нею; не має у власності житла чи іншого нерухомого майна; має значні проблеми зі здоров`ям, як потребують систематичного коштовного лікування; отримує мінімальну заробітну плату; несе самостійного тягар сплати комунальних послуг та відповідно утримання родини, яка складається з неї, сина та матері. Крім того зазначила, що позивач обізнаний щодо її сімейних обставин та матеріального становища, однак маючи на меті задоволення лише власних бажань, вирішив задовольнити свої вимоги саме за її рахунок та рахунок її сестри ОСОБА_3 незважаючи на те, що у нього є ще повнолітні діти. Стягнення з неї аліментів у будь-якому розмірі завдасть їй та її родині значної шкоди, оскільки вона є єдиним годувальником і самостійно несе тягар з утримання родини.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав посилаючись на доводи викладені у позові.

Представник відповідача позов не визнала посилаючись до доводи викладені у відзиві на позов.

Суд вислухав сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст. 13 ЦПК України).

Так, судом по справі встановлено, що позивач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується записом акта про народження № 348 від 07.08.1981 року. (а.с. 43)

Згідно свідоцтва про одруження, 23.09.2000 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 і отримала прізвище після розірвання шлюбу « ОСОБА_6 ». (а.с.27)

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням. (а.с. 3)

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на своє утримання, позивач посилається на те, що він є непрацездатним, отримує мінімальну пенсію, яку йому не вистачає на їжу, ліки, комунальні послуги.

В судовому засіданні представник позивача посилався на те, що позивач через стан здоров`я не може вийти з квартири.

При вирішенні спору про стягнення з відповідачки аліментів на утримання непрацездатного батька, суд виходить із того, що статтею 51 Конституції України встановлений обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

При цьому непрацездатним вважається той із батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як зазначила відповідачка у відзиві та пояснила представник відповідача у судовому засіданні, позивач має чотирьох повнолітніх дітей, однак з позовом до суду він звернувся тільки до двох дітей.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив той факт, що позивач звернувся з позовом про стягнення аліментів до двох дочок. Чому позивач не звернувся до інших дітей з позовом, пояснити не зміг.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

В свою чергу, в силу частини 1 статті 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Отже, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їх доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог.

Твердження представника позивача про те, що позивач має мінімальну пенсію, хворіє і не може виходити з квартири, потребує лікування, жодним доказом не підтверджені.

Отже, позивачем не доведена необхідність у матеріальній допомозі від повнолітньої доньки, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 4, 95, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. Г. Юдіна