печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань Сміян А.Ю.,

за участю:

представника заявника (боржника): не з`явився

стягувача: не з`явився,

державного виконавця: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любові Іванівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення відсотків та трьох процентів річних,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - заявник, АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із скаргою, в якій просить:

- визнати дії заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року у справі № 757/25700/20-ц незаконними;

- зобов`язати заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. скасувати постанову державного виконавця від 19 червня 2024 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

В обґрунтування скарги зазначає, що 31 травня 2023 року Київським апеляційним судом було винесено постанову про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 (далі - стягувач, ОСОБА_1 ) грошових коштів у розмірі 4 128,66 дол. США.

28 травня 2024 року на виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який в подальшому був пред`явлений до Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

19 червня 2024 року заступником начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 28 травня 2024 року у справі № 757/25700/20-ц.

АТ КБ «ПриватБанк» вважає дії заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року у справі № 757/25700/20-ц незаконними з огляду на те, що у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач має зазначити спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум та до заяви додати реквізити рахунку для отримання стягнутих з боржника грошових сум, однак зазначені вимоги ОСОБА_1 не виконано.

Вважає, що такі дії виконавця суперечать нормам законодавства, постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем при прийнятті рішення про відкриття виконавчого провадження не було перевірено, що заява про відкриття провадження не містить ні способу перерахування стягнутих з боржника грошових сум, ні реквізитів банківського рахунку стягувача, що унеможливлює реальне виконання судового рішення.

Посилаючись на зазначені обставини, боржник звернувся до суду з вищевказаною скаргою.

Представник боржника у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Стягувач в судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Державник виконавець в судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Враховуючи, що відповідно до частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд визнав можливим провести розгляд скарги у відсутність учасників справи.

Дослідивши скаргу на дії державного виконавця та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями частини першої, другої статті першої, другої статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею першою статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, § 40).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний, у тому числі, вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавче провадження це сукупність дій державного виконавця, спрямованих на реальне виконання судового рішення, і проведення всіх дій є обов`язком державного виконавця.

Як вбачається з виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 28 травня 2024 року, 31 травня 2023 року Київський апеляційний суд розглянувши справу № 757/25700/20-ц за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення відсотків та 3% річних, вирішив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 22 червня 2017 року по 05 грудня 2019 року 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо повернення коштів за договором банківського вкладу № SAMDN0603 від 12 січня 2010 року в розмірі 2 285,51 дол. США; 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо повернення коштів за договором банківського вкладу № SAMDN2603 від 08 січня 2013 року.

Суд установив, що стягувач ОСОБА_1 звернувся в Печерський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із заяво. Про відкриття виконавчого провадження, в якій просив прийняти на примусове виконання вищевказаний виконавчий лист.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження Інструкції з примусового виконання рішень, заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення зазначають такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа, прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача, дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача, номер телефону стягувача, спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів), реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

З аналізу вищевказаних вимог законодавства встановлено, що стягувач при примусовому виконанні рішення має право зазначити спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум та за наявності вказати у заяві про примусове виконання рішення суду реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум, тобто зазначення способу перерахування стягнутих з боржника грошових коштів та надання реквізитів банківського рахунку не є його імперативним обов`язком, а правом, що відповідає положенням частини третьої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з примусового виконання рішень, в якій зазначено про необхідність вказівки на номер рахунку тільки у випадку його наявності.

Згідно статей 79-80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності діють змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали скарги не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження порушень державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 вчинялись відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» та є правомірними, а відтак відсутні підстави для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 9, 19, 129-1 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», статтями 10, 13, 18, 258-261, 268, 352-354, 387, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на дії заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любові Іванівни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Печерським районним судом м. Києва 28 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення відсотків та трьох процентів річних - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 11.09.2024 року

Суддя Є.С. Хайнацький