1Справа № 335/5358/24 2/335/2238/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Капто Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

13.05.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № від 21.04.2020 у розмірі 18 280,34 грн., з яких: 18 280,34 грн. залишок заборгованості за основною сумою боргу, 0,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.04.2020 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № .

На підставі Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, до дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором.

Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників.

02.12.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/6-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги № НІ/11/6-Ф від 02.12.2021, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32 280,34 грн., з яких: 22 799,14 грн. залишок заборгованості за основною сумою боргу, 2,14 грн. залишок заборгованості за процентами, 9 479,06 грн. залишок заборгованості по комісії.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач частково виконала своє зобов`язання, оскільки після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання в період з 22.08.2022 по 17.10.2022 здійснила три платежі для погашення кредитної заборгованості на загальну суму 14 00,00 грн.

Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № від 21.04.2020 у розмірі 18 280,34 грн., що спонукало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернутися до суду із вказаним позовом, який за викладених обставин просить задовольнити.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2024 року позовну заяву ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи.

Не погодившись з позовними вимогами, 23.09.2024 представник відповідача - адвокат Усенко А.В. надіслав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач у своїй позовні заяві посилається на те, що 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 відповідно до якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення прав вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Однак, матеріали справи не містять реєстру права вимоги з конкретною сумою боргу на дату відступлення права вимоги.

Представник відповідача вважає, що до позивача не перейшло належним чином право вимоги, адже договір про відступлення прав вимоги між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» №ТАСЦФР-10-2016 було укладено 07.10.2016 в той час, коли кредитний договір між ТОВ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ОСОБА_1 було укладено 21.04.2020, тобто майже на 5 років раніше, а ніж було укладено спірний договір позики.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим.

Враховуючи викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Крім того, стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати на правову допомогу.

25.09.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, ТОВ „ФК „ЄАПБ просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі враховуючи наступне. 02.12.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/6-Ф. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/6-Ф від 02.12.2021 Реєстру прав вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 32 280,34 грн., з яких: 22 799,14 грн. залишок заборгованості по основному боргу; 2.14 грн. залишок заборгованості по процентам; 9479,06 грн. залишок заборгованості по комісії; 0,00 грн. пеня/штрафи, нарахована позичальнику.

Також, стаття 1080 ЦК України передбачає, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відтак, є всі законні підстави вважати, що вищезазначений Договір факторингу є дійсними та відповідними до вимог чинного законодавства.

Отже, представник позивача вважає, що договір факторингу укладений між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання даного договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача.

Крім того, щодо тверджень відповідача, про ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування кредитних коштів, ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомляє, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними з первісними кредиторами кредитних договорів, щодо яких виник спір, з тих причин, що позивач не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п.35 Положення „Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку.

Разом з тим, відповідач не заперечує про отримання кредитних коштів у відзиві на позовну заяву посилається лише на ненадання інформації позивачем про зарахування коштів по кредитному договору № від 21.04.2020. При цьому, умисно відмовляється надати, як доказ інформацію про рух коштів по рахунку НОМЕР_1 за період з 21.04.2020 по 05.05.2020.

Враховуючи наведене, представник позивача просив відзив на позовну заяву залишити без задоволення, позов задовольнити. Крім того, відмовити у задоволенні вимоги відповідача щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

27.09.2024 від представника відповідача адвоката Усенка А.В. надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких пояснив, що зі змісту безпосередньо кредитного договору взагалі неможливо визначити та встановити за які саме послуги надані банком, стягується комісія.Відповідач вважає, що отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 9 479,06 грн. від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Скользнєва В.В. проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 21.04.2020 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого відповідач отримала фінансовий кредит в розмірі 23 300,00 грн. строк - 60, зі сплатою відсотків за користування кредитом 3,00 % за один день.

Відповідно до умов кредитного договору № від 21.04.2020, ця заява разом з паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та інших послуг, складають кредитний договір.

Підписавши вказану заяву, відповідач підтвердила, що згодна з тим, що ця заява разом з паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та інших послуг, складають кредитний договір, а також, що вона ознайомилася з кредитним договором та усіма його умовами та отримала їх, та зобов`язується виконувати його умови.

Згідно укладеного договору, відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 23 300,00 грн., строк - 60, зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 4666259, який є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч. 1 ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

В своїй позовні заяві позивач посилається на те, що 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 відповідно до якого, первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення прав вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

02.12.2021 р. між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/6-Ф у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскобманк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, що існують на дату відступлення прав вимогу.

Відповідно до п. 2.2. Договору про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016 вказується, що розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому реєстрі до цього Договору.

Однак, матеріали справи не містять реєстру права вимоги з конкретною сумою боргу на дату відступлення права вимоги.

Згідно з п. 9.2 Договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 зазначається, що цей Договір діє протягом 1 календарного року.

Вказані обставини дають підстави дійти висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт того, що до позивача перейшло належним чином право вимоги, адже, на момент укладення договору про відступлення прав вимоги між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 (а.с. 14), відповідач не була і не могла бути позичальником, оскільки кредитний договір був укладений 21.04.2020 року.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України).

Відповідно до ст. 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п. 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

За таких обставин згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/33403/17 від 22.04.2021.

Отже, враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документи, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Враховуючи викладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Позивач стверджує, що на підставі договору факторингу №НІ/11/6-Ф від 02.12.2023 року, укладеного між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», право вимоги до ОСОБА_1 за договором № від 21.04.2020 року перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду копію вищевказаного договору факторингу не в повному обсязі, що позбавляє суд можливості належно та у повній мірі сприймати зміст цього документу, а також встановити істотні умови такого договору, в тому числі зобов`язання нового кредитора перед первісним кредитором щодо здійснення оплати за придбання права грошової вимоги до боржників, зокрема, до ОСОБА_1 .

При цьому, сам по собі факт укладення договору факторингу не створює для відповідача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у договорі. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора відповідач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги, а новий кредитор зобов`язаний надати докази існування боргу саме у такому розмірі, про стягнення якого заявлено відповідну вимогу.

Щодо розміру заборгованості, позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором № . Однак, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та в порядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. При цьому первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 року при розгляді цивільної справи № 200/5647/18.

Проте, у матеріалах даної справи виписки з карткових рахунків відсутні. Будь-яких інших первинних документів на підтвердження здійснення між сторонами господарських операцій, зокрема перерахунку банками кредитних коштів та використання цих коштів відповідачем, позивач не надав.

Посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 21.04.2020 як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити обставини видачі кредиту та його розміру, а також розмір заборгованості по кредиту та правильність його визначення.

Більше того суд звертає увагу, що наданий розрахунок заборгованості здійснений лише з моменту укладення позивачем договорів факторингу, а не безпосередньо з моменту укладення банком та відповідачем кредитного договору, що позбавляє суд можливості в повній мірі здійснити правильність проведених позивачем розрахунку, в тому числі нарахування відсотків.

Відтак, позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3 028,00 грн. Відтак, з урахуванням вказаних норм закону, сплачений судовий збір слід покласти на позивача.

Відповідачем заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, на підтвердження надання правничої допомоги у розмірі 6 500,00 грн., до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги від 29.08.2024, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; акт здачі-прийняття наданих послуг від 29.08.2024; копію квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 29.08.2024 на суму 6 500,00 грн.

Аналізуючи подані представником відповідача докази на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката за подання до суду відзиву на позовну заяву ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд доходить до висновку, що з огляду на складність справи, ціну позову, витрати на правову допомогу підлягають стягненню у розмірі 4 000,00 грн. Оскільки, саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним по відношенню до складності даної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Керуючись ст. 4, 13, 76-81, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 247 ч. 2, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 30, Код ЄДРПОУ: 35625014)на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складання повного тексту рішення: 02.10.2024.

Суддя Н.І. Рибалко