КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/8445/23 Головуючий у 1 інстанції: Гусак О.С.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу апеляційними скаргами адвоката Гулько Жанни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суді із зазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_2 .

Після народження дитини ОСОБА_2 запевнив позивачку, що повністю буде утримувати свою дочку. Відповідач спочатку добровільно, але не регулярно та на власний розсуд сплачував грошові кошти на утримання своєї дочки наступним чином:

30 серпня 2022 року - 2 200 грн;

23 жовтня 2022 року - 10 000 грн;

03 грудня 2022 року - 10 000 грн;

16 січня 20023 року - 10 000 грн;

22 квітня 2023 року - 10 000 грн, що підтверджується банківською випискою.

Починаючи від квітня 2023 року відповідач самоусунувся від утримання свої дитини, яке зараз повністю лежить на позивачці.

Оскільки відповідач належним чином не утримує дитину, 23 січня 2023 року позивачка вимушена була вийти на роботу достроково для забезпечення своєї дитини та себе. Для чого вимушена була найняти няню, що підтверджується цивільно-правовим договором із нянею.

Вказує, що дитина проживає разом з позивачкою, а відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання, хоча має фінансову можливість.

Зазначає, що відповідач є бенефіціаром, власником, директором декількох юридичних осіб, благодійної організації (БО «БФ «Джокер Україна», ГО «Країн Авто-спорт «Джокер», ТОВ «Джокер Україна».

Тому, посилаючись на те, що відповідач навмисно ухиляється від покладеного на нього ст.180 Сімейного Кодексу України обов`язку утримувати свою дитину, просила стягнути з відповідача на утримання дочки ОСОБА_3 20 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі - 7 000 грн щомісячно, починаючи від 20 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначено, що рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 250 грн.

В апеляційній скарзі адвоката Гулько Ж.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування скарги вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції не взяв до уваги рівність батьків по утриманню дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею повноліття, а також участь батька у вихованні та утриманні дитини.

Вказує, що судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований та є директором декількох юридичних осіб, благодійної організації (БО «БФ «Джокер Україна», ГО «Країн Авто-спорт «Джокер», ТОВ «Джокер Україна» і може надавати матеріальну допомогу своїй дитині.

Згідно відповіді Головного управління ДПС у м. Києві з даних інформаційно -комунікаційних систем контролюючого органу, сума доходу ОСОБА_ 2 за травень 2023 року - 37 200 грн, за червень 2023 року - 42 380 грн, за липень 2023 року - 29 750 грн, за серпень 2023 року 46 800 грн, за вересень 2023 року - 56 250 грн.

Таким чином, середній розмір доходу відповідача становить 42 476 грн. та свідчить про реальну можливість сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, відповідач не надає суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про неможливість надання дитині визначений позивачем розмір аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є молодим, здоровим, працездатним та спроможний належним чином виконувати свій батьківський обов?язок забезпечувати свою неповнолітню дитину.

Задовольняючи частково позов, суд правильно визначив обставини справи, та те, що для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини необхідним є стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, однак не вірно визначив їх розмір.

Разом з тим, позивач звертає увагу на те, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його обов?язку утримувати дитину і доводить факт реальної можливості утримувати доньку та сплачувати аліменти у зазначеному розмірі позивачем.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19 (провадження №61-929св20).

Також зазначає, що якшо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Отже, так як позивачка не мала змоги захищати себе самостійно, так як не має знань, які б дали йому змогу належним чином себе захищати, вона була змушена звернутись за захистом своїх прав та інтересів до адвоката.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 505 грн 26 коп щомісячно, починаючи від 20 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування скарги вказує, що визначений позивачем розмір аліментів порушує приписи ст.128 КЗпП України та ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.

Також вказує, що судом не взято до уваги доводи відповідача, що на його утриманні перебуває ще двоє дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яких він як батько зобов'язаний також утримувати.

Крім того, зазначає, що відповідно до відповідей Головного управління ДПС у

м. Києві з даних інформаційно комунікаційних систем контролюючого органу, сума доходу ОСОБА_2 за січень 2023 року - 0,00 грн., за лютий 2023 року - 0,00 грн., за березень 2023 року - 0,00 грн., за квітень 2023 року - 0,00 грн., за травень 2023 року - 37 200 грн, за червень 2023 року - 42 380 грн, за липень 2023 року - 29 750 грн, за серпень 2023 року - 46 800 грн, вересень 2023 року - 56 250 грн., жовтень 2023 року - 28 125 грн. Таким чином, сума сукупного доходу апелянта за 10 місяців 2023 року склала 240 505 грн.

Однак судом першої інстанції не враховано ту обставину, що відповідно до відповідей Головного управління ДПС у м.Києві з даних інформаційно-комунікаційних систем контролюючого органу сума доходу ОСОБА_2 за 2022 рік склала 0,00 грн.

Крім того, відповідно до довідки Форми ОК-7, сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 21.05.2024 року, сума сукупного доходу апелянта за 2022 рік склала 0,00 грн. за 2023 року - 240 505 грн.

Таким чином, середній розмір доходу відповідача з моменту народження дитини становить 15 031, 56 грн.

Тому, враховуючи всі зазначені аргументи вважає, що стягнення аліментів у розмірі 7 000 грн на дитину буде для нього непосильним та поставить у скрутне матеріальне становище.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в редакції, яка діяла на день призначення справи до розгляду).

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що визначений позивачкою розмір аліментів порушує приписи ст.128 КЗпП України та ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) матір`ю якої є ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від

20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно приписів ч.3 ст.182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частинами першою, другою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Отже, як вірно зазначено судом, визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі має співвідноситися і бути співмірним із розміром отримуваного платником аліментів заробітку (доходу). Відступ від цього правила можливий виключно у випадку доведеності витрат платника аліментів, що перевищують його заробіток (дохід), та недоведеності ним джерела походження цих коштів.

Звертаючись із заявою про стягнення аліментів у розмірі 20 000 грн, позивачка зазначала, що вона самостійно несе витрати по утриманню дочки, а відповідач ухиляється від такого обов`язку і він є директором декількох юридичних осіб, а саме: БО «БФ «Джокер Україна», ГО «Країн Авто-спорт «Джокер», ТОВ «Джокер Україна».

Згідно відповіді Головного управління ДПС у м. Києві з даних інформаційно комунікаційних систем контролюючого органу, сума доходу ОСОБА_2 за травень 2023 року - 37 200 грн, за червень 2023 року - 42 380 грн, за липень 2023 року - 29 750 грн, за серпень 2023 року 46 800 грн, вересень 2023 року - 56 250 грн.

Отже, середній розмір доходу відповідача становить 42 476 грн.

Так, позивачка на утримання дочки ОСОБА_3 просить 20 000 грн, тобто фактично 50 відсотків доходу відповідача.

На підставі поданих до відзиву на позовну заяву доказів, судом встановлено, що на утриманні відповідача перебуває ще двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, визначений позивачем розмір аліментів порушує приписи ст.128 КЗпП України та ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, визначення аліментів у розмірі 20 000 грн, з урахуванням обов`язку відповідача утримувати ще двох дітей, не може перевищуватиме 70% від суми сукупного доходу на місяць, з якого мають здійснюватися відрахування, що у свою чергу буде порушувати наведені вимоги закону.

Проте, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів про наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких ним не доведено джерело походження коштів для їх оплати, щоб згідно ч.3 ст.182 СК України давало суду підстави не обмежуватися розміром заробітку (доходу) відповідача.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

За статтею 81 ЦПК України обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції вірно взяв до уваги доводи відповідача про те, що на його утриманні перебуває ще двоє дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яких він, як батько, зобов`язаний також утримувати та дійшов вірного висновку, визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 7 000 грн.

Також, суд вірно зазначав, що згідно зі статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити від 24 травня 2023 року, тобто від дня пред`явлення позивачем вказаного позову.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційні скарги не містять.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги адвоката Гулько Жанни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: