Дата документу 03.09.2024
Справа № 334/4528/24
Провадження № 2/334/2168/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Жураківської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення суми,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у сумі 31032,49 грн. В обгрунтування своїх вимог позивач вказав про те, що згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_1 площею 217,6 м2

02.10.2021 між ОСОБА_1 та Концерном «МТМ» укладено договір №81017121 про надання послуги з постачання теплової енергії.

Нежитлова будівля обладнана приладом комерційного обліку теплової енергії відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії визначається за показаннями вузла комерційного обліку.

Пунктом 1 Договору зазначено, що виконавець (позивач) зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно пункту 10 Договору обсяг спожитої у будівлі послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики від 22.11.2018 р. №315.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з нього заборгованість за період з 01.11.2021 року по 31.09.2023 року.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, вказавши про таке. Позивач стверджує, що договір №81017121 укладений між сторонами 02.10.2021 року, проте до позову долучена копія фіскального чеку про відправку примірника вказаного договору, яка датована 15.02.2022. Також відповідач вказує на те, що представники позивача не виходили до приміщення відповідача та фактично не здійснювали його огляд з метою складення відповідної документації щодо теплового навантаження.

Додані рахунки на сплату, розрахунок основного боргу за договором N 81017121 та копія договору про надання послуги з постачання теплової енергії не підписані відповідачем, а отже не є належними та допустимими доказами факту укладання договору між позивачем та відповідачем, узгодження між сторонами положень такого договору.

13 грудня 2021 року комісією у складі інженерів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Концерну «МТМ» складено акт обстеження систем теплоспоживання за адресою АДРЕСА_1 , в якому встановлено, що на будівлі встановлено шайбу ПО типу Суперкам НЗ1R-011 №03-34-05- 72, пломби не порушені, покази: 125,77460. Даний Акт долучений позивачем як додаток до позовної заяви.

Відповідно до архіву показів опалення за дог./сп. 81017121/1 - бул. Вінтера, 30А, долученого позивачем до позовної заяви, вбачається, що покази комерційного ПО у період з 2021 по 2023 роки не змінюються та становлять 125,77460.

Те ж саме вбачається з рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, інформації щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії, наданих позивачем як додатки до позовної заяви, а саме що протягом періоду 2021-2023 покази лічильника Суперком 431, зав. номер 03340572 взагалі не змінюються, у обсягу спожитих Гкал проставлено прочерк, за період квітень - жовтень 2022, квітень-вересень 2023 проставлені від`ємні значення у показаннях приладу комерційного обліку (у інформації щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії проставлено «0» Гкал), тобто теплопостачання було відсутнє, Гкал не споживались.

Втім, позивач у свої рахунках за листопад 2021-березень 2022 року, листопад 2022 нараховує позивачу плату за начебто надану послугу з постачання теплової енергії (умовно-змінна частина тарифу) та вказує обсяг нібито спожитих відповідачем Гкал, в той час як показання вузла комерційного обліку залишаються незмінними. Таким чином позивачем не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів на підставі показань якого вузла комерційного обліку позивач зазначає обсяг спожитих Гкал, яким чином позивач розрахував обсяг спожитих Гкал в той час як показання вузла комерційного обліку залишаються незмінними, а у інформації щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії проставлено «0» Гкал споживання за період 2021-2023 роки.

Позивач зобов`язувався, що вбачається у відповіді Концерну «МТМ» від 02.11.2022 вих.№5232/42-8843, здійснити перерахунок нарахувань плати за послугу з постачання теплової енергії (теплові втрати) за попередній опалювальний період 2021-2022 у зв`язку з пошкодженням трубопроводу опалення та відсутності подачі теплоносія на нежитлове приміщення ОСОБА_1 . Проте, як вбачається з позовної заяви та додатків до останньої, позивач зазначеного перерахунку не зробив.

З огляду на вищевикладене, у відповідача ОСОБА_1 відсутній обов`язок сплачувати за послуги з постачання теплової енергії, оскільки послугу останній не отримував, обсяг спожитий Гкал за період 2021-2023 становить 0, показання приладу комерційного обліку за період 2021-2023 не змінювались, тобто послуга з постачання теплової енергії не споживалась відповідачем.

У 2021 році, на початку опалювального сезону, на лінії постачання теплової енергії до приміщення, належного відповідачу сталась аварійна ситуація, що унеможливлювала подачу теплоносія до приміщення. Відповідні обставини підтверджуються відповіддю Концерну «МТМ» від 02.11.2022 вих.№5232/42-8843 на звернення ОСОБА_1 від 20.10.2022, у якій зазначено, що: « На початку опалювального сезону 2021-2022 рр. фахівцями Концерну «МТМ» було виявлено пошкодження трубопроводу опалення, який знаходиться на балансі ОСОБА_1 . Подача теплоносія на нежитлове приміщення ОСОБА_1 не відбувалась. Відновлення подачі теплоносія можливо лише після усунення пошкоджень на трубопроводі опалення...».

Згідно п.7 ч. 42 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022) споживач має право на зменшення в установленому законодавством порядку розміру плати за послугу в разі її ненадання, надання не в повному обсязі або зниження її якості.

Надалі, протягом 2021-2023 років ОСОБА_1 неодноразово звертався до концерну «Міські теплові мережі» із заявами щодо відсутності теплопостачання до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 через аварійну ситуацію, що сталась ще на початку опалювального сезону у 2021 році.

Проте, Концерн «МТМ» не реагував на відповідні заяви, а лише відсилався на норми законодавства України щодо відключення нежитлового приміщення від опалення. Концерном «МТМ» повністю ігнорувались посилання ОСОБА_1 на те, що на лінії постачання теплової енергії сталась аварійна ситуація (розрив труби, за якою мало здійснюватися теплопостачання до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ) та жодним чином не спростовувався даний факт того, що на трубопроводі сталась аварія та теплопостачання до нежитлового приміщення ОСОБА_1 не здійснювалось.

Згодом, у травні місяці 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізької міської ради із заявою про відключення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від мереж (систем) централізованого теплопостачання.

Рішенням постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води на території міста Запоріжжя, оформлене протоколом №17 від 22.05.2023 року, постійно діючою комісією вирішено надати дозвіл ОСОБА_1 на відключення нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 від ЦО та влаштування систем індивідуального чи автономного опалення.

Рішенням виконавчого комітету ЗМР від 08.09.2023 №486 надано дозвіл ОСОБА_1 на відключення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від мереж (систем) централізованого теплопостачання.

Надалі, Концерн «МТМ» направив ОСОБА_1 угоду від 12.10.2023 про розірвання договору №81017121 від 11.10.2021 з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії, в якій сам засвідчив факт проведення видимого розриву на трубопроводі постачання теплової енергії на будівлю по АДРЕСА_1 . що додатково свідчить про те, що теплопостачання до зазначеного нежитлового приміщення не відбувалось, а отже й послуги відповідачем не споживалась. Копія даної угоди надається позивачем як додаток до позовної заяви.

Умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію - абонентська плата за одиницю (1 Гкал/год) теплового навантаження об`єктів теплоспоживання як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат на транспортування та постачання теплової енергії, які є постійними і не змінюються прямо пропорційно зміні обсягу постачання теплової енергії, яка встановлюється НКРЕКП без урахування податку на додану вартість; (абз. 18 п.1.4 глави 1 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого Постанова НКРЕКП 25.06.2019 № 1174).

До умовно-постійної частини тарифу належать витрати на транспортування та постачання теплової енергії, (п.9.9 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого Постановою НКРЕКП 25.06.2019 № 1174)

Тобто, обов`язок оплати послуги у відповідача мав би виникнути тоді, коли був би наявний результат господарської діяльності позивача, а саме-транспортування та постачання опалення до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач наголошує суду, що теплопостачання до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не відбувалось, послуга відповідачем не споживалась, Концерн «МТМ» не вчиняв жодних дій, направлених на ремонт трубопроводу, розрив якого стався ще на початку опалювального сезону 2021 та за яким мало би здійснюватись теплопостачання до зазначеного нежитлового приміщення.

Ураховуючи вище викладене та той факт, що постачання теплової енергії у приміщення відповідача не відбувалось через аварію на мережі трубопроводу, відповідач просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2024 року відкрито спрощене провадження у справі, судове засідання у справі призначене на 04.07.2024 року.

Судове засідання, призначене на 04.07.2024 року відкладене за клопотанням адвоката відповідача у зв`язку із необхідністю ознайомитись із матеріалами справи.

У судові засідання призначені на 31.07.2024, 12.08.2024 та 03.09.2024 представники позивача не зёявились, двічі подавали заяви про відкладення судового засідання без будь-яких доказів поважності їхньої відсутності, а щодо судового засідання, яке відбулось 03.09.2024 року взагалі не надали будь-яких заяв чи клопотань.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом

Позивач є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії для централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у житловий будинок у якому розташована приміщення, власником якої є відповідач.

Відповідач є власником нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , площею 217,6 м2

02 жовтня 2021 між ОСОБА_1 та Концерном «МТМ» укладено договір №81017121 про надання послуги з постачання теплової енергії.

13 грудня 2021 року комісією концерну «МТМ» складено акт обстеження систем теплоспоживання за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до якого на будівлі встановлено шайбу ПО типу Суперкам НЗ1R-011 №03-34-05-72, пломби не порушені, покази: 125,77460.

Відповідно до архіву показів опалення за дог./сп. 81017121/1 - бул. Вінтера, 30А, долученого позивачем до позовної заяви покази комерційного ПО у період з 2021 по 2023 роки не змінюються та становлять 125,77460.

Згідно із актом комісії концерну «МТМ» під час надання теплоносія 21.10.2021 року на споживача по АДРЕСА_1 виявлено пошкодження трубопроводу, тому подача теплоносія можлива лише після усунення пошкоджень на трубопроводі.

Рішенням виконавчого комітету ЗМР від 08.09.2023 №486 надано дозвіл ОСОБА_1 на відключення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від мереж (систем) централізованого теплопостачання.

Відповідно до акту про припинення подачі теплової енергії від 21.09.2023 року трубопровід O 50 мм демонтований із видимим розривом.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Згідно із ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За приписами пункту 1 частини другої статті 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЗаконуУкраїни «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Приписами ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» унормовано, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Судом встановлено, що відповідач у визначений законом строк не повідомляв позивача про відмову від укладення договору №81017121 від 02.10.2021 року, при цьому суд відхиляє доводи відповідача стосовно неотримання такого проєкту, адже вони спростовуються наявними у справі доказами направлення на адресу відповідача відповідного проєкту.

Отже, договір №81017121 від 02.10.2021 року слід вважати укладеним.

Однак, відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено і не спростовано позивачем, що фактично теплоносій не подавався до приміщення, належного відповідачу, ще з 21.10.2021 року у зв`язку із аварією на системі мереж.

Будь-яких доказів зворотнього, крім рахунків позивачем не надано. Цей факт побічно підтверджують і покази лічильника, які за два роки залишились незмінними.

Частиною третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач за договором зобов`язався надавати відповідачу відповідні послуги належної якості та в обумовленому об`ємі, проте свого обов`язку не виконав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку із недоведеністю позивачем факту надання своїх послуг відповідачу у спірний період.

Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволені позову концерну «Міські теплові мережі» (юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) про стягнення суми у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін