ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9635/22

Провадження № 22-ц/4820/1777/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

за участю: представника апелянтки ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/9635/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2024 року, в складі судді Мазурок О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Хмельницької міської ради, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про вилучення з Державного земельного кадастру інформації про земельну ділянку, внесення змін до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, визнання права власності на гараж,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати правовстановлюючі документи та державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0412 га кадастровий номер :01:003:0448 та на гараж, що розташовані по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на гараж по АДРЕСА_2 (по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона є власником 134/400 частки житлового будинку загальною площею 75,3 кв.м., житлова площа 57,8 кв.м., що розташований по АДРЕСА_2 . Співвласниками вказаного будинку є ОСОБА_4 (частка 34/400), ОСОБА_5 (частка 34/400), ОСОБА_6 (частка 34/400) та ОСОБА_7 (частка 41/100).

Вказувала, що з 1995 року постійно проживає в вищевказаному будинку, користується земельною ділянкою біля нього. В 2002 році разом з чоловіком побудували біля будинку гараж, яким користуються по теперішній час. Оскільки дозвільних документів на його будівництво не отримувала, ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за будівництво гаража по АДРЕСА_2 , за що сплатила штраф. Власником сусіднього будинку, що фактично розташований з її будинком на одній земельній ділянці, якій присвоєно адресу АДРЕСА_1 , був ОСОБА_8 , який помер у 2012 році і спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_3 .

Навесні 2022 року, з метою оформлення права власності на земельні ділянки по АДРЕСА_2 позивачка звернулась до ПП «Діоріт Плюс 1» із заявою про виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0191 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з внесенням відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з видачею витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та передачу її у спільну сумісну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також матеріалів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва індивідуального гаража. Проте, їй було повідомлено про неможливість виготовити документи за її заявою, оскільки згідно з інформацією, внесеної до Державного земельного кадастру встановлено, що до земельної ділянки площею 0,191 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) відсутній під`їзд та на неї частково накладається земельна ділянка площею 0,0412 га, кадастровий номер :01:003:0448, гр. ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_2 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Також на земельну ділянку площею 0,0100 га для будівництва індивідуальних гаражів, на якій розташований побудований ОСОБА_2 . гараж, накладається земельна ділянка площею 0,0412 га, яка належить ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , оформивши право власності на земельну ділянку площею

0,0412 га, кадастровий номер :01:003:0448, фактично оформила земельну ділянку, частиною якої з 1995 року користується позивачка і на якій розміщений її житловий будинок та гараж, при цьому позивачка ніяких документів щодо оформлення відповідачкою земельної ділянки не підписувала, меж земельної ділянки не погоджувала.

Після уточнення позовних вимог просила суд вилучити з Державного земельного кадастру інформацію про земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0448, площею 0,0412 га, що розташована по АДРЕСА_1 , яка була проведена 19.02.2021 на підставі технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_3 , яка в свою чергу була виготовлена на підставі технічного паспорту на належний їй житловий будинок та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2020 року; внести зміни до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме: вилучити запис про належність на праві власності ОСОБА_3 гаража літера «В», який розташований по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 01, який був вчинений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. 12.02.2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія 1131, виданого нею 12.02.2014 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виділення їй у користування земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 0,0191 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0, 0100 га для будівництва індивідуального гаража та не надано доказів того, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0448 накладається на 134/400 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 . Оформлення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, частиною якої з 1995 року користується позивачка, не свідчить про порушення відповідачкою прав позивачки. Крім того, позивачкою не надано належним та допустимих доказів, що гараж, розміщений на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , є новоствореним нерухомим майном, яке введене позивачкою в установленому законом порядку в експлуатацію, а також, що за нею визнано право власності на незавершене будівництво. Позивачем не обґрунтовано вимогу щодо визнання права власності за нею на гараж, який розміщений на чужій земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо внесення змін до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині вилучення запису про належність на праві власності ОСОБА_3 гаража літера «В», який розташований по

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 01 та визнати за ОСОБА_2 право власності на даний гараж по АДРЕСА_2

(по АДРЕСА_1 .

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на гараж за позивачкою. Судом не надано належної правової оцінки свідоцтву про право на спадщину за законом, посвідченому приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. 12.02.2014 року № 1131, згідно з яким ОСОБА_3 успадкувала після смерті батька житловий будинок АДРЕСА_1 , що позначений на план-схемі Хмельницького БТІ літерою «А-1» площею 32,3 кв. м., житловою площею 21,3 кв. м. та погріб «Б». Крім того, згідно з довідкою Хмельницького БТІ № 54/01-14 від 08.05.2024 погріб «Б», який успадкувала ОСОБА_3 , розміщений під частиною її житлового будинку АДРЕСА_1 , а зі схеми розміщення будівель та споруд на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_3 видно, що на земельній ділянці є гараж, який позначений літерою «В» та погріб «Б». Також апелянт вважає, що поза увагою суду залишилися матеріали реєстраційної справи, відповідно до якої підставою для реєстрації права власності на житловий будинок та гараж стала довідка ФОП ОСОБА_9 від 20.09.2019 без номера, згідно з якою погріб «Б» площею забудови 15,9 кв.м реконструйовано під гараж «В» площею забудови 42,3 кв.м. і на підставі даної довідки, з 23.10.2020 за ОСОБА_3 в Реєстрі міститься запис про реєстрацію за нею права власності на житловий будинок та гараж по АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2024 року залишено без руху та надано строк для подачі до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням причин пропуску строку.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ухвалою суду від 23 серпня 2024 року справу призначено до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав, наведених в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити.

Інші учасники справи про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником 134/400 частки житлового будинку; ОСОБА_4 є власником 34/400 частки житлового будинку, ОСОБА_5 є власником 34/400 частки житлового будинку, ОСОБА_6 є власником 34/400 частки житлового будинку, ОСОБА_7 є власником 41/100 частки житлового будинку загальною площею 75,3 кв.м, житловою площею 57,8 кв.м, що розташований по

АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 76640200 від 22.12.2016 року.

Згідно із даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 229448241 від 23.10.2020 на праві власності ОСОБА_3 належить житловий будинок площею 33,8 кв.м. та гараж «В», по АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 21.10.2022 року №3084/281-22 земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0448 зареєстрована в Державному земельному кадастрі 19.02.2021 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки

гр. ОСОБА_3 , яка в свою чергу була виготовлена на підставі технічного паспорту на житловий будинок та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2020 року за гр. ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку експерта №1043/023, складеного 10 серпня 2023 року, земельна ділянка, кадастровий номер :01:003:0448, площею 0,0412 га, що розташована по АДРЕСА_1 не накладається на житловий будинок загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 57,8 кв.м., господарські будівлі та споруди, що по АДРЕСА_2 , власниками яких є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Земельна ділянка, кадастровий номер :01:003:0448, площею 0,0412 га, що розташована по АДРЕСА_1 накладається на частину (площею 4 кв.м) одноповерхової прибудови з газоблоків до житлового будинку АДРЕСА_2 площею забудови 28 кв.м. та повністю на одноповерхову цегляну господарську будівлю площею забудови 42 кв.м., які знаходяться у користуванні вищезгаданих власників житлового будинку АДРЕСА_2 , але, виходячи з наявних матеріалів справи, побудовані без наявності документів, що дають право на відповідне будівництво та не введені в експлуатацію в установленому порядку. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0448 не оформлене.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованої від 13.05.2022 вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок, загальною площею 33,8 кв. м., розташований по АДРЕСА_1 та складовою частиною якого є гараж «В».

Із довідки Хмельницького бюро технічної інвентаризації слідує, що згідно з архівними матеріалами на території земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок АДРЕСА_2 також знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 21,3 кв.м., під частиною якого розташований цегляний погріб літ. «Б», а також окремо розташовані цегляний гараж літ. «В» та дерев`яна вбиральня літ. «Г».

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про вилучення земельної ділянки з Державного земельного кадастру не оспорюється, а тому не є предметом апеляційного перегляду відповідно до статті 367 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що гараж, який розміщений на земельній ділянці по АДРЕСА_1 є новостворене нею нерухоме майно, введене в установленому законом порядку в експлуатацію, або що за позивачкою визнано право власності на незавершене будівництво - гараж, який розміщений на чужій земельній ділянці.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Порядок набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва врегульований статтею 331 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Згідно зі статтею 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Із положень статей 90, 95 ЗК України слідує, що право на забудову земельної ділянки мають лише її власник і землекористувач.

Можливі способи захисту прав особи власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.

Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Підставами набуття права власності є передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником. За своєю правовою природою набуття права власності це певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певний об`єкт.

Право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації, тобто після завершення будівництва нерухомого майна, зокрема нежитлових приміщень (гаражів), та прийняття його до експлуатації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту виникає в учасників цивільних відносин із дня державної реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно.

Таке право набувається власником земельної ділянки та землекористувачем у разі правомірної забудови земельної ділянки.

Самочинним будівництво визнається об`єкт нерухомості, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; його збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; він збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із указаних ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Одночасно, має бути враховано: наявність в особи, що здійснила будівництво, відповідного документа на виконання будівельних робіт та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від

2 грудня 2015 року (справа №6-1328цс15), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

У постановах Великої Палати ВерховногоСуду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16, від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 зроблено висновок про те, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила самочинне будівництво, у силу наведених положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання права власності на гараж та внесення змін до відповідних реєстрів щодо реєстрації нерухомого майна, оскільки позивачкою не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їй виділено у користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража; гараж збудовано на підставі відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; новостворене нерухоме майно введено нею в установленому законом порядку в експлуатацію, або за нею визнано право власності на незавершене будівництво на гараж.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з нормами права, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянтки про те, що вона будувала спірний гараж і має право користування ним з посиланням на притягнення її до адміністративної відповідальності не заслуговують на увагу, оскільки постановою про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.96 КпАП України встановлено, що позивачка у вересні 2016 року самочинно провела будівельні роботи з будівництва гаража та реконструкцію квартири АДРЕСА_4 ; будівельні роботи виконано самочинно, без документа, що дає право виконувати дані роботи (декларація про початок виконання будівельних робіт, права власності або користування земельною ділянкою).

Посилання апелянтки на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки матеріалам реєстраційної справи та наявній у ній довідці про реконструкцію погріба під гараж не заслуговують на увагу, оскільки дії державного реєстратора під час проведення реєстрації права власності на гараж не є предметом даного спору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2024 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко