ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1840/24Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/817/777/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2024 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія « Фінтраст Україна» звернулося в суд з вказаним позовом, який обгрунтовано тим, що 09.07.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4438568 про надання споживчого кредиту на суму 12000 гривень, строком на 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 12000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредитних коштів не виконав.

29.05.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу, за умовами якого позивачу відступлено право вимоги, у тому числі і за вказаним кредитним договором.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем складає 33336 гривень, з них 12000 грн. - тіло кредиту, 21336 грн - проценти за користування кредитом.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитом позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 червня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4438568 від 09.07.2021 у розмірі 12000,00 грн. (тіло кредиту). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правничу допомогу в розмірі 3600,00 грн та 872,06 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - адвокат Городніщева Є.О. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що в даному випадку проценти за користування кредитом нараховано у межах погодженого сторонами строку кредитування, визначеному в п. 4.3. договору про надання споживчого кредиту від 09.07.2021 року.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки п. 10.8 договору.

Нараховані відсотки є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредитування, розмір яких із урахуванням пролонгації та автопролонгації договору грунтується на умовах договору.

Також товариство не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 в їх користь судового збору в сумі 872,06 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 3600 грн., указуючи на наявність підстав для стягнення судових витрат у повному розмірі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Обставини справи.

Судом встановлено, що 09.07.2021 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту №4438568 на суму кредиту 12000 грн.

Даний договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано одноразовим ідентифікатором «М432654», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно ним введений для електронного підпису.

Згідно з п. 1.2 Договору на умовах, встановлених Договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Відповідно до п. 1.3 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 12000 грн.

Строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього Договору (п. 1.4 Договору).

Відповідно до положень п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2 Договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день. Знижена процентна ставка становить 1,615% в день.

Мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби (п. 1.6 Договору).

Положенням п. 2.1, 2.5 Договору сторони погодили, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 3.1 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

При цьому відповідно до п. 4.1 Договору строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4 Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 (підпункти 4.2.1 - 4.2.4) Договору, або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (п. 4.3.1 - 4.3.2) Договору.

Відповідно до п. 4.3.1 Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2.2- 4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Згідно п.4.3.2 споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п. 4.2. Договору .

Згідно з п. 10.8 Договору, підписуючи цей договір, споживач підтвердив, зокрема що: перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст.12 Закону України«Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» то розміщена на веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на веб-сайті та затверджені наказом № 53-ОД від 16.01.2020, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись.

Факт виконання ТОВ «Авентус Україна» своїх зобов`язань за Договором підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» № 4034-ВП від 30.05.2023, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» за Договором здійснено перерахунок відповідачу коштів у сумі 12000 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 здійснив оплату на рахунок кредитора (ТОВ «Авентус Україна») коштів у загальній сумі 54 474 грн (08.08.2021 року 5814 грн; 07.09.2021 року 6840 грн.; 06.10.2021 року - 6612 грн.; 03.11.2021 року 6384 грн.; 30.11.2021 року 6156 грн.; 26.12.2021 року 5928 грн.; 21.01.2022 року 5928 грн.; 20.02.2022 року 6840 грн.; 18.03.2022 року 912 грн.; 31.05.2022 року 260 грн.; 07.06.2022 року 260 грн.; 30.06.2022 року 50 грн.; 07.07.2022 року - 260 грн.; 11.07.2022 року 260 грн.; 15.07.2022 року 1510 грн; 20.07.2022 року 50 грн.; 29.07.2022 року 50 грн.; 08.08.2022 року 50 грн.; 16.08.2022 року 260 грн.; 22.08.2022 року 50 грн), про що вказав позивач у позовній заяві.

29.05.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено Договір факторингу №29.05/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №29.05/23-Ф, від 29.05.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4438568 в загальному розмірі 33336 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку.

У таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування.

До таких висновків щодо застосування норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц; від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18; від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц; від 23 червня 2020 року у справі №536/1841/15-ц; від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Фінансова компанія « Фінтраст Україна» суми заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, тому відповідно до ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом, суд виходив з того, що визначений умовами договору строк кредитування складає 30 днів, нараховані відсотки у межах строку кредитування відповідачем сплачені, а питання про продовження строку кредитування відповідно до п.4.2.2 та 4.2.3 сторони не вирішували. Крім цього, в матеріалах справи відсутня виписка про рух коштів відповідача за його картковим рахунком, тому суд дійшов висновку, що нарахована позивачем заборгованість за відсотками після закінчення строку дії кредитного договору є необгрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами, однак не погоджується з мотивами такої відмови, оскільки суд не врахував погоджену сторонами умову щодо автопролонгації строку кредитування (п.4.3.1, 4.3.2 договору), а тому відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні шляхом зміни його мотивувальної частини з викладенням її в редакції цієї постанови.

Згідно п. 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено:

за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п.4.2. (пп.4.2.1-4.2.4) договору;

в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп.4.3.1-4.3.2) договору.

Пунктом 4.3 договору визначено порядок автопролонгації, зокрема:

сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2.2- 4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.4.3.1);

споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п. 4.2. Договору (п.4.3.2).

Отже, автопролонгація строку кредитування кредитним договором погоджена сторонами, відбулась на підставі умов договору та вимог законодавства, оскільки заборгованість за тілом кредиту не погашена.

Суд першої інстанції даних умов договору не врахував та не надав їм жодної оцінки.

Тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є частково обгрунтованими.

Також не може бути підставою для відмови у позові відсутність виписки про рух коштів відповідача за його картковим рахунком.

Оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

Зі змісту картки обліку за договором №4438568 від 09.07.2021 року вбачається розмір заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках, а також періодичні платежі, здійснені відповідачем в рахунок погашення заборгованості.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, виходячи з наступних мотивів.

Як вбачається із матеріалів справи, умови договору про надання споживчого кредиту №4438568 від 09.07.2021 року містять окремі умови, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого сторонами строку кредитування та нарахувати непропорційно велику суму відсотків за користування кредитом.

За наведених обставин, при вирішенні спірних правовідносин апеляційний суд вважає за необхідне застосувати положення "contra proferentem".

У постанові Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі №352/1950/15-ц, провадження №61-2973св22, зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема, при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч.1 статті 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.05.2022 року у справі №944/3046/20, провадження №61-19719св21, зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.3, ч.4 статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат."verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто, contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, необхідно зазначити , що при стягнення заявленої позивачем заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № №4438568 від 09.07.2021 року, необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитного договору умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування, а не умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Умови, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нараховувати непропорційно велику суму компенсації, не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального Конституційного принципу верховенства права.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу було надано споживчий кредит 09.07.2021 року у розмірі 12000 грн. За період з 08.08.2021 року по 22.08.2022 року ОСОБА_1 на погашення відсотків за користування кредитом було сплачено ТОВ «Авентус Україна» 54 474 грн. Позивач вважає, що у ОСОБА_1 , із урахуванням сплачених ним сум на погашення відсотків, наявна заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 21336 грн.

Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту № 4438568 від 09.07.2021 року) якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені у графіку платежів, будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період складе 18840 грн., проценти за користування кредитом - 6840 грн., реальна річна процентна ставка - 24 079,41 % річних, загальна вартість кредиту складе 18840 грн.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом (у т.ч., тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) в розмірі - 18840 грн., узгоджена сторонами також в паспорті споживчого кредиту.

Враховуючи розмір отриманих ОСОБА_1 кредитних коштів (12 000 грн) та здійснені ним оплати за кредитом в загальному розмірі 54 474 грн., які було спрямовано на погашення відсотків за кредитом, нарахована ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 21336 грн. за кредитним договором від 09.07.2021 року №4438568 не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Оскільки судом ухвалено правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 21336 грн., однак колегія суддів не погоджується з мотивами такої відмови, тому заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 червня 2024 року слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом першої інстанції позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задоволено частково (на 36%), а саме стягнуто в користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 12000 грн., розмір стягнутого з відповідача судового збору за подання позовної заяви в сумі 872,06 грн. відповідає вимогам вищевказаної норми, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу колегія суддів вважає такими, що не спростовують оскаржуваного судового рішення в означеній частині (3028,00 х 0,8 = 2422,40 грн. / 100 х 36).

Крім того, із урахуванням принципу пропорційності стягнення судових витрат розміру задоволених позовних вимог, судом першої інстанції вірно зменшено вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про стягнення з відповідача витрат за надану професійну правничу допомогу з 10000 грн. до 3600 грн, а доводи апеляційної скарги про наявність підстав для збільшення розміру указаних витрат, колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Оскільки матеріально-правові вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» залишено без задоволення, апеляційним судом лише змінено мотиви відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача в користь позивача відсотків за користування кредитом, а тому судові витрати у суді апеляційної інстанції покладаються на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 червня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову суду апеляційної інстанції складено 8 жовтня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.