ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 636/1340/24

провадження № 22-ц/818/2966/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 червня 2024 року, ухвалене суддею Золотоверхою О.О.

в с т а н о в и в:

У лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у шлюбі з 04 червня 2005 року, від якого мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на його утриманні.

Зазначив, що 25 листопада 2021 року Чугуївським міським судом Харківської області видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей, починаючи з 20 жовтня 2021 року.

Вказав, що до січня 2023 року сторони займалися утриманням дітей разом, з січня 2023 року діти повністю перебувають на його утриманні, оскільки з цього часу відповідачка не проживає за місцем проживання дітей і участі в їх утриманні не приймає. ОСОБА_3 у 2023 році досяг повноліття та продовжує навчання в Державному біотехнічному університеті.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12 квітня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.

Просив звільнити його від сплати аліментів та припинити стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , призначених до стягнення наказом Чугуївського міського суду Харківської області від 25 листопада 2021 року по справі № 636/4740/21 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , і малолітньої ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2021 року і до досягнення обома дітьми повноліття, з дня набрання наказом законної сили.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково; звільнено від сплати аліментів та припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів, стягнутих за судовим наказом № 636/4740/21 Чугуївського міського суду Харківської області від 25 листопада 2021 року, на утримання дітей, з 20 лютого 2024 року; в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що лише в період розгляду даної справи на підставі судового наказу 04 березня 2024 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів та здійснено розрахунок заборгованості. Зазначив, що у відповідачки не було необхідності подавати судовий наказ до виконання, оскільки він повністю постійно забезпечував дітей матеріально, а потім з січня 2023 року займався цим лише він.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що останній оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмовлених позовних вимог, а саме щодо дати звільнення та припинення стягнення аліментів, у зв`язку з чим апеляційним судом в іншій частині рішення суду не переглядається.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що наявні підстави для звільнення позивача від сплати аліментів та припинення їх стягнення з 20 лютого 2024 року, тобто дня подачі даного позову до суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 04 червня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12 квітня 2023 року розірвано (а.с.12).

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16-17).

Згідно копії судового наказу, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 25 листопада 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2021 року і до досягнення обома дітьми повноліття (а.с.18-19).

На підставі вказаного судового наказу 04 березня 2024 року відкрито виконавче провадження № 74315579, що підтверджується копією відповідної постанови (а.с.33).

Згідно копії розрахунку заборгованості по вказаному виконавчому провадженню станом на 29 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_1 складає 106 443,19 грн (а.с.37).

Відповідно до копії довідки № 07 від 30 січня 2024 року наданої Чугуївською міською радою ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживають ОСОБА_3 , 2005 року народження, ОСОБА_4 , 2009 року народження (а.с.10).

Згідно з заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 04 лютого 2024 року, діти проживають з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . До січня 2023 року батьки разом займалися їх вихованням та матеріальним забезпеченням. З січня 2023 року мати разом з ними не проживає, не приймає участі у вихованні і матеріальному забезпеченні. Дочка повідомила, що в подальшому проживатиме разом з батьком, який не перешкоджає матері спілкуватись з ними (а.с.21,22).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 03-10-25/614 від 21 лютого 2024 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27 зворот).

Згідно з копією довідки Чугуївської міської ради № 125 від 06 червня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою, фактично не проживала за цією адресою з 01 лютого 2023 року і по теперішній час не проживає (а.с.54).

Згідно копії дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 листопада 2004 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 ) (а.с.13).

Згідно з копією довідки № 2 від 08 січня 2024 року з Державного біотехнологічного університету ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання Факультету переробних і харчових виробництв Державного біотехнологічного університету (а.с.8).

З довідки про доходи від 08 лютого 2024 року ОСОБА_1 працевлаштований у КВ «Донець» ВП КП «Харківводоканал» та отримує заробітну плату. Вказане також підтверджується копією довідки № 27-01-08/68 від 31 січня 2024 року з КВ «Донець» ВП КП «Харківводоканал» (а.с.9,11).

З 17 січня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець, з основним видом діяльності: роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах (а.с.14-15).

Також ОСОБА_1 надав виписку з АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку від 07 червня 2024 року, згідно якої відбувались перекази коштів, однак в період з 01 вересня 2022 року по січень 2024 року власники карт та призначення платежу не зазначені, а за період з січня 2024 року по червень 2024 року одержувач ОСОБА_4 , але без призначення платежу (а.с.55-68).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та припинення стягнення аліментів, оскільки з моменту стягнення аліментів дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю знаходилися на його утриманні, вони проживали разом, а ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не приймала.

Відповідно до судового наказу, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 25 листопада 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2021 року і до досягнення обома дітьми повноліття.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12 квітня 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи до 01 лютого 2023 року батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їхні діти дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

З 01 лютого 2024 року ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за іншою адресою: АДРЕСА_1 , що також нею не заперечується.

З дня видання судового наказу про стягнення аліментів ОСОБА_5 наказ до виконання не пред`являла. Виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей відкрито лише 04 березня 2024 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не надав достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що у період з 20 жовтня 2021 року до 01 лютого 2023 року дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали тільки з ним та перебували лише на його утриманні.

Колегія суддів зазначає, що проживання платника аліментів і їх отримувача разом протягом періоду з 2021 року до лютого 2023 року, не є підставою для звільнення від аліментного зобов`язання перед неповнолітніми дітьми, оскільки стягувач аліментів, з ким проживають діти, має бути впевнена у стабільності матеріального утримання дітей, що захищається судовим рішенням.

Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 545/96/20 (провадження № 61-4296св21).

Місцевий суд обґрунтовано виходив з того, позивач не довів необхідних умов для застосування частини другої статті 197 СК України (тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення), а тому дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами та припинення їх стягнення за вказаний період.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 посилався також на те, що з 01 лютого 2023 року ОСОБА_2 проживає за іншою адресою, а діти залишилися проживати з ним, що також не заперечується і ОСОБА_2 .

Нарахування аліментів за період, коли діти не проживали з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримуються діти.

Наведені факти залишились поза оцінкою суду при вирішені вимог про звільнення позивача від заборгованості по сплаті аліментів та припинення їх стягнення за період з 01 лютого 2023 року.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Оскільки встановлені судами обставини щодо проживання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 01 лютого 2023 року, з батьком і є тими обставинами, які мають істотне значення для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами та припинення їх стягнення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення, зазначивши період, за який ОСОБА_1 підлягає звільненню з 01 лютого 2023 року. В іншій оскаржуваній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, тому судовий збір в розмірі 908,40 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 червня 2024 року в оскаржуваній частині змінити.

Звільнити від сплати аліментів та припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів, стягнутих за судовим наказом № 636/4740/21 Чугуївського міського суду Харківської області від 25 листопада 2021 року, на утримання дітей, з 01 лютого 2023 року.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,40 грн за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.