КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації про відшкодування шкоди,

за апеляційною скаргою представника Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації - Підгайної Вікторії Геннадіївни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року,

встановив:

у серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування шкоди, заподіяної його бездіяльністю, грошові кошти в сумі 256 709,10 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року позов було задоволено, стягнуто з Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 256 709,10 гривень та 2 567,10 гривень судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представників відповідача - Гладун А.І. та Шелехової І.О. , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказував, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року його позов до Департаменту охорони здоров`я КМДА, Управління охорони здоров`я Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії та відшкодування матеріальної шкоди було задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо не забезпечення його лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій (міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02) починаючи з 19 червня 2015 року та зобов`язано Департамент охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) забезпечити позивача вказаним лікарським засобом, в задоволенні вимог про стягнення коштів - відмовлено (справа № 761/38702/15-а).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 84 799,90 гривень у період з червня 2015 року по квітень 2016 року було скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Позивач зазначає, що з серпня 2021 року по січень 2023 року внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, а саме незабезпечення вищезазначеним лікарським засобом, він був змушений придбати його самостійно на загальну суму 256 709,10 гривень. На думку позивача, внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача щодо незабезпечення його цим лікарським засобом, останньому заподіяно матеріальну шкоду у вигляді вимушених витрат на придбання ліків. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати понесені позивачем витрати на придбання ліків, він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року позов було задоволено, стягнуто з Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 256 709,10 гривень та 2 567,10 гривень судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача із забезпечення позивача лікарським засобом позивачу заподіяно шкоду на суму 256 709,10 гривень. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивачем не було надано доказів його звернення з серпня 2021 року по січень 2023 року до Департаменту охорони здоров`я із заявами про потребу та закупівлю для нього лікарського засобу «Сандостатин ЛАР», а тому підстави вважати, що відповідачем було допущено бездіяльність - відсутні. Також відповідач вказував, що постановою суду в адміністративній справі №731/38702/15-а була встановлена бездіяльність Департаменту охорони здоров`я станом на 2015 рік, тоді як обов`язку забезпечувати позивача лікарським засобом на майбутнє судом, на його думку, не встановлено.

За ст.49 Конституції України охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Згідно зі статтею 53-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» держава забезпечує заходи з профілактики рідкісних (орфанних) захворювань та організацію надання громадянам, які страждають на такі захворювання, відповідної медичної допомоги.

Громадяни, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, безперебійно та безоплатно забезпечуються необхідними для лікування цих захворювань лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання відповідно до їх переліку та обсягів, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Порядку забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 160, забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами здійснюється закладами охорони здоров`я відповідного профілю за місцем проживання або лікування таких громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 встановлено діагноз «акромегалія», що є рідкісним (орфанним) захворюванням, у зв`язку з чим йому призначено постійне лікування з використанням лікарського засобу «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02.

Захворювання акромегалія міститься в Переліку рідкісних (орфанних) захворювань, що призводять до скорочення тривалості життя хворих або їх інвалідизації та для яких існують визнані методи лікування, затвердженому Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27.10.2014 № 778.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року у справі № 761/38702/15-а за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я КМДА, Управління охорони здоров`я Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії та відшкодування матеріальної шкоди було визнано протиправною бездіяльність Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо не забезпечення позивача лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02 починаючи з 19 червня 2015 року та зобов`язано Департамент охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) забезпечити його лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02; у задоволенні вимог про стягнення коштів - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року скасовано постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 84 799,90 гривень у період з червня 2015 року по квітень 2016 року та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Судами у зазначеній справі встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача щодо не забезпечення ОСОБА_1 лікарським засобом та факт наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача і матеріальною шкодою, заподіяною позивачу у вигляді вимушених витрат на придбання ліків.

Зі змісту рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року у справі № 761/38702/15-а, яке не оскаржувалось сторонами в частині визнання бездіяльності протиправною, вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача для отримання ліків, однак такі звернення залишились без відповіді, ліками позивача забезпечено не було. З урахуванням викладеного, судом було встановлено бездіяльність Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

При зверненні до суду з даним позовом позивач надав до суду консультативний висновок спеціаліста щодо встановленого йому діагнозу, а також копії товарних чеків про придбання лікарського засобу «Сандостатин ЛАР». Також позивачем було надано копії судових рішень у інших справах щодо спорів між ним та відповідачем.

Разом з тим, будь-яких доказів про те, що позивач ОСОБА_1 звертався до департаменту охорони здоров`я з вимогами про забезпечення його ліками у період з серпня 2021 року по липень 2023 року (період придбання позивачем ліків за власні кошти), матеріали справи не містять.

Відповідно до пунктів 2-4 Порядку забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 160 громадяни, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, забезпечуються лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання (далі - лікарські засоби та харчові продукти) відповідно до медичних показань.

Прийняття рішення щодо необхідності у забезпеченні, продовженні або припиненні забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами, що закуповуються за рахунок коштів: державного бюджету, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі гуманітарної допомоги, здійснюється утвореною МОЗ комісією; місцевих бюджетів а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі гуманітарної допомоги - комісіями, утвореними обласними та Київською міською держадміністраціями.

Забезпечення, продовження або припинення забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами здійснюється на підставі відповідного рішення однієї із зазначених у пункті 3 цього Порядку комісії після інформування нею громадянина про таке рішення та отримання його письмової згоди, а для дітей до 14 років та осіб, які в установленому порядку визнані судом недієздатними, - згоди їх законних представників.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що він не звертався та не вважає за доцільне звертатись до департаменту охорони здоров`я чи медичного закладу з вимогами про забезпечення його лікарським засобом, оскільки вважає, що його вимоги не будуть задоволені і така процедура потребує значних витрат часу. З тих самих підстав позивач не звертався за встановленням йому відповідної групи інвалідності.

ОСОБА_1 стверджував, що в усному порядку звертався з вимогами про забезпечення його ліками, однак доказів про те, що ним була дотримана процедура звернення за забезпеченням його лікарським засобом, не надавав.

З наданих в суді апеляційної інстанції пояснень ОСОБА_1 вбачається, що позивач на власний розсуд обрав таку процедуру лікування для себе, а саме самостійне придбання призначеного в ДУ «Інститут нейрохірургії ім.ак. А.П.Ромоданова НАМН України» лікарського засобу. При цьому позивач не вказував яким саме чином ним здійснюється лікування лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» (мікросфери для суспензії для ін`єкцій), а саме чи проводить позивач ін`єкції самостійно, чи таке лікування відбувається в профільному медичному закладі.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що міською цільовою програмою «Здоров`я киян» на 2020-2023 роки, затвердженою рішенням КМР від 12 грудня 2019 року №450/8023, передбачено чіткий обсяг коштів для забезпечення лікарськими засобами дорослих хворих з акромегалією. При цьому скаржник вказує, що зазначеною цільовою програмою було встановлено такий обсяг у розмірі 4987,08 тисяч гривень при кількості хворих 18 осіб у 2021 році, у розмірі 5 485,79 тисяч гривень при кількості хворих 21 особа у 2022 році та у розмірі 5 793 тисячі гривень при кількості хворих 21 особа у 2023 році. В цьому випадку хворий має перебувати на обліку та проходити лікування в КНП «Київський міський ендокринологічний центр».

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 не було надано доказів про те, чи стоїть він на відповідному обліку, як особа, якій встановлено діагноз «акромегалія», чи звертався він із заявами про включення його до такого обліку.

Враховуючи вказані відповідачем показники ефективності витрат на одного пацієнта (у 2021 році - 277,06 тисяч гривень на рік, у 2022 році - 261,23 тисяч гривень на рік, у 2023 році - 275,86 тисяч гривень на рік), заявлена позивачем до відшкодування сума коштів не перевищувала визначені обсяги фінансування забезпечення лікарським засобом на одного хворого. Крім того, в судовому засіданні представники відповідача вказували, що у випадку належного звернення ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу КМР КМДА його буде забезпечено необхідним лікуванням, тобто право позивача на отримання відповідного лікування за рахунок бюджетних коштів не оспорюється.

Саме по собі посилання позивача на те, що він за законом має бути забезпечений за рахунок бюджетних коштів лікарським засобом, не може свідчити про наявність підстав для відшкодування йому вартості придбаних ліків, а самостійне придбання ОСОБА_1 ліків, за відсутності доказів бездіяльності відповідача, не може розцінюватись як завдання шкоди відповідачем.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

При зверненні до суду першої інстанції позивачем не було надано достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що сплачені ним за придбання ліків грошові кошти є шкодою, завданою внаслідок протиправної бездіяльності відповідача.

В даному випадку з матеріалів справи неможливо встановити бездіяльність відповідача, а тому і витрата грошових коштів на придбання позивачем ліків не може вважатись наслідком такої бездіяльності, а отже і шкодою.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

В даному випадку позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому підстави вважати, що обов`язок спростування викладених ним обставин покладено виключно на відповідача і це є підставою для задоволення позову, відсутні.

ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядився своїми правами та обрав такий метод лікування, який відповідає його потребам та переконанням.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції не відповідає встановленим у справі обставинам, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації - Підгайної Вікторії Геннадіївни задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації про відшкодування шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді