П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди. Вимоги позовної заяви мотивувала тим, що 24 березня 2021 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір оренди № 24.03.2021 року. Відповідно до умов цього Договору ФОП ОСОБА_4 передала відповідачу в строкове платне користування майно, визначене у ряді актів приймання передачі. ФОП ОСОБА_4 передала в оренду майно відповідачу по вісьмох актах приймання-передачі. У зв`язку з військовим станом, незрозумілою ситуацією по платоспроможності відповідача та з метою зменшення розміру судового збору, позивач заявила вимоги у межах суми 500 000,00 грн., тому розрахунок заборгованості здійснюється позивачем лише по одному акту приймання-передачі.

Зокрема, згідно акту приймання-передачі №252 від 16.09.2021 року відповідач повинен був сплачувати орендну плату за добу у розмірі 1728,31 грн. З дати передачі майна в оренду по час звернення до суду минуло 697 днів. Таким чином заборгованість становить 1204632,07 грн. (1728,31 х 697).

03 серпня 2021 року ФОП ОСОБА_4 відступила ФОП ОСОБА_3 право вимоги до відповідача за договором оренди №24.03.2021 року від 24 березня 2021 року.

08 червня 2023 року ФОП ОСОБА_3 відступила ФО ОСОБА_1 право вимоги до відповідача за договором оренди №24.03.2021 від 24 березня 2021 року.

На підставі наведеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 500 000,00 грн. та суму сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 27 травня 2024 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання, призначене 12.09.2024 року, з`явився представник відповідача.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

З наданих до суду документів вбачається, що 24 березня 2021 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено Договір оренди №24.03.2021 року, відповідно до умов якого, орендодавець передає орендарю за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості.

Згідно п. 1.2, 1.3, 1.4 договору, об`єкт оренди передається орендареві для використання у власній господарській діяльності виключно за цільовим призначенням без права передачі в суборенду.

Ціна, строк та перелік майна, що передається в оренду визначається у специфікаціях та/або актах приймання - передачі майна, що є невід`ємною частинами цього Договору.

Відповідно до п. 5.1 договору, за користування об`єктом оренди орендар зобов`язаний сплачувати орендодавцю плату з моменту передачі майна в оренду до моменту його повернення орендодавцеві.

Розрахунки здійснюються наступним чином: перший платіж - на умовах 100% передплати суми оренди за розрахунковий період, наступні платежі - на умовах 100% передплати суми оренди за розрахунковий період, що здійснюються не пізніше як за 5 днів до початку розрахункового періоду. Розрахунковий період дорівнює один місяць (30 днів).

Договір укладено на невизначений строк. Строк кожної окремої оренди визначається у специфіках та/або актах приймання - передачі орендованого майна. У будь - якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. (пункт 7.2 Договору).

Згідно акту приймання - передачі №252 від 16 вересня 2021 року, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду майно, наведене в переліку, з відновлювальною вартістю 402235,00 грн., вартість оренди за добу якого становить 1728,31 грн., термін оренди з 21 вересня 2021 року по 20 жовтня 2021 рік.

03 серпня 2021 року між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги №03/08, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги до фізичної особи ОСОБА_2 , що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором оренди №24.03.2021 від 24 березня 2021 року, укладеним між первісним кредитором та боржником.

Згідно п. 1.2 Договору, за цим договором новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за Основним договором.

Оплата винагороди за відступлення права вимоги по цьому договору не здійснюється. (п. 2.1 Договору).

Згідно акту приймання - передачі №1 до договору про відступлення права вимоги №03/08 від 03 серпня 2021 року, ФОП ОСОБА_4 передала, а ФОП ОСОБА_3 прийняла право вимоги належного виконання зобов`язань за договором оренди № 24.03.2021 року від 24 березня 2021 року до ОСОБА_2

08 червня 2023 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено Договір про відступлення права вимоги №08/06, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги до фізичної особи ОСОБА_2 , що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором оренди №24.03.2021 від 24 березня 2021 року, укладеним між первісним кредитором та боржником.

Згідно п. 1.2 Договору, за цим договором новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за Основним договором.

Оплата винагороди за відступлення права вимоги по цьому договору не здійснюється. (п. 2.1 Договору).

Згідно акту приймання - передачі №1 до договору про відступлення права вимоги №08/06 від 08 червня 2023 року, ФОП ОСОБА_3 передала, а ФОП ОСОБА_1 прийняла право вимоги належного виконання всіх зобов`язань за договором оренди №24.03.2021 року від 24 березня 2021 року до ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази набуття права власності ФОП ОСОБА_5 на річ, яка передана в оренду за договором №24.03.2021. від 24 березня 2021 року, у договорі про відступлення прав вимоги №08/06 сторонами договору не визначено дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди є необґрунтованими.

Заперечуючи проти рішення суду першої інстанції, апелянт посилався на положення ст.514 ЦПК України, відповідно до якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Апелянт зазначала, що кредитор може відступити будь-який обсяг прав, навіть більший, ніж йому належить на момент переходу цих прав. На момент укладання договорів відступлення права вимоги у первісних кредиторів існувало право вимоги у ОСОБА_2 оплати орендних платежів, що підтверджується договором оренди № 24.03.2021, актами приймання-передачі, розрахунком.

З такою позицією апелянта колегія суддів погодитися не може.

З наданих документів вбачається, що між орендарем та орендодавцем було укладено рамковий договір оренди, який передбачав неодноразові окремі операції з передачі майна в оренду, обсяг і склад майна, вартість оренди та строк оренди по кожній з вказаних операції визначався окремо формалізувався відповідним актом приймання-передачі.

Позов пред`явлений стосовно передачі в оренду майна, щодо якого сторони дійшли згоди про оренду та фактично провели передачу майна 16.09.2021 року, про що укладено окремий акт приймання-передачі.

З таких умов, колегія суддів констатує, що правовідносини щодо оренди даного конкретного майна, як і зобов`язання сторін по них, виникли з 16.09.2021 року. В той же час право вимоги, яким позивач обґрунтовує свій позов, від власника майна - орендодавця (ФОП - ОСОБА_4 ) було відступлено ФОП ОСОБА_3 (яка в подальшому відступила його ФОП ОСОБА_1 ) 03.08.2021 року, тобто ще до виникнення правовідносин за актом приймання-передачі від 16.09.2021 року.

При цьому чинне законодавство не передбачає можливості передачі від одного кредитора іншому за договором цесії прав вимоги, яке ще не виникло і яке в нього ще відсутнє.

В свою чергу це додатково до висновків суду першої інстанції доводить обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько