ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7282/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Долею М.А.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

17.06.2024 до суду від представника позивача - адвоката Горєва Дениса Анатолійовича надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, у якій представник позивача просить визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем - батьком ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час зареєстрованого шлюбу, який розірвано рішенням шлюбу від 19.03.2018, у сторін народилося двоє дітей - син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 . З моменту фактичного припинення шлюбних стосунків діти постійно проживали з матір`ю. Наразі мати дітей разом зі спільною донькою виїхали проживати закордон, а старший син залишився проживати з батьком. ОСОБА_5 не бажає переїжджати закордон, хоч останнім часом мати наполягає на цьому, бажає залишитись проживати з батьком, який створює для сина всі належні умови для навчання, розвитку та виховання. Хоч син постійно і проживає з батьком, це не позбавляє останнього вимагати визначення місця проживання дитини в судовому порядку.

Ухвалою від 16.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження /а.с.25/.

07.08.2024 до суду від представника третьої особи надійшло повідомлення про те, що правових підстав для надання висновку немає, оскільки дитина досягла 14-річного віку. Також просив слухати справу без участі представника /а.с.29-31/.

12.08.2024 електронними засобами зв`язку на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява з повідомленням про перебування закордоном та проханням розглянути справу без її участі /а.с.32-34/.

У підготовчому засіданні 12.08.2024 задоволено клопотання представника позивача про долучення виписки за рахунками позивача, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті /а.с.49/.

У судовому засіданні 01.10.2024 судом заслухано вступне слово позивача та його представника, досліджено письмові докази, заслухано виступ позивача та його представника у судових дебатах, суд видалився до нарадчої кімнати.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони мають спільного сина - ОСОБА_4 /а.с.13/.

ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 /а.с.12/.

Спільний син сторін ОСОБА_5 навчається у ліцеї № 303 суспільно-природничого профілю м. Києва, за місцем навчання характеризується позитивно /а.с.14,15/.

Мати дитини 06.02.2024 уклала шлюб з ОСОБА_7 /а.с.16/.

Батьком дитини проживає у орендованому житлі за адресою АДРЕСА_1 /а.с.17-19/.

01.03.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено Договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до умов якого батько дітей сплачує на користь матері дітей, з якою проживають діти, аліменти у розмірі 1/2 частин усіх доходів, але не менше 10 000 грн /а.с.20/.

06.02.2024 між сторонами укладено Договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до умов якого батько дітей сплачує на користь матері дітей, з якою проживають діти, аліменти у розмірі 1/2 частин усіх доходів, але не менше 10 000 грн /а.с.21/.

Відповідно до Акту обстеження житлових умов віл 02.07.2024, житло за адресою АДРЕСА_1 має три кімнати, у дитини окрема кімната, окремий санвузол, житло з усіма комунальними зручностями, повністю об лаштоване меблями та побутовою технікою, санітарно-гігієнічний стан задовільний, чисто, прибрано, охайно. У кімнаті дитини велике ліжко, вішалка для одягу, барабанна установка, поличка для книжок та особистих речей, письмовий стіл, шафа для одягу. Для дитини створено всі належні умови для проживання, розвитку та навчання /а.с.31/.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем /а.с.36-37/.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно із статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до частини другої статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 49 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві.

Згідно зі статтею 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 49, 265 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання.

Так, після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із матір`ю суду не надала.

Поведінка та заява відповідача про розгляд справи без її участі дають суду підстави для висновку про те, що фактично відповідач не заперечує, щоб суд ухвалив рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею суду не надано.

За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з ним, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагала від батька дитини змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 141, 150, 160, 161 СК України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 02.10.2024.