10.10.2024 Справа № 756/1546/24
Справа № 756/1546/24
Провадження № 2/756/2016/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Тихої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Косянчук Н.І.,

представника позивача Сенченко А.С. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Кудрицького Р.П. ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві к лопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним у зв`язку з відсутністю предмета спору,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним.

Відповідачем ОСОБА_2 30.09.2024 до суду подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В обгрунтування клопотання зазначено наступне.

Так, позовні вимоги позивача ОСОБА_4 обгрунтовані тим, що вона не надавала письмової згоди на укладення її колишнім чоловіком ОСОБА_5 договору позики від 15.02.2022, вказаний договір не підписувала; про факт передачі та отримання грошових коштів за договором позики від 15.02.2022 їй нічого не відомо; кошти в інтересах сім`ї не використовувалися. У зв`язку з чим позивач просила визнати договір позики недійсним.

З аналогічних підстав ОСОБА_4 було оскаржено заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2023 у справі № 758/9992/23, яким його позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 грошові кошти за договором позики від 15.02.2022 в сумі 200 000,00 доларів США, що на день подання позову складає 7 314 000,00 грн. Ухвалюючи вказане заочне рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що грошові кошти за договором позики було отримано позичальником ОСОБА_5 в інтересах сім`ї, а тому відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повинні нести солідарну відповідальність за невиконання зобов`язання за цим договором.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.09.2024 вказане заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2023 у справі № 758/9992/23 залишено без змін. При цьому, колегією суддів встановлено наступні обставини, а саме: «Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 лютого 2022 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_5 (позичальник) укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 200 000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк до 31 грудня 2022 року.

На момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 200 000 доларів США ОСОБА_5 (позичальник) отримав у ОСОБА_2 (позикодавець) в повному обсязі (п. 2 цього договору).

Крім цього, на підтвердження отримання позичальником грошових коштів в сумі 200 000 доларів США на підставі договору позики від 15.02.2022 позивачем надано заяву ОСОБА_5 від 08 грудня 2022 року, справжність підпису ОСОБА_5 на якій засвідчено приватним нотаріусом Округу Обервінтертур-Вінтертур Мартіном Шмукі.

Судом першої інстанції встановлено наявність у позивача оригіналу договору позики від 15.02.2022».

Щодо надання позивачем ОСОБА_4 письмової згоди на укладення вказаного договору позики апеляційним судом встановлено наступне: «Судом також встановлено, що ОСОБА_4 , перебуваючи з 01 червня 2021 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , надала свою згоду на отримання в позику грошових коштів у ОСОБА_2 в сумі 200 000 доларів США.

В заяві від 08 грудня 2022 року, викладеній українською мовою, посвідченій приватним нотаріусом Округу Обервінтертур-Вінтертур Мартіном Шмукі, ОСОБА_4 підтвердила, що договір позики від 15.02.2022 укладався її чоловіком ОСОБА_5 в інтересах сім`ї, вона погоджується з усіма умовами договору та вважає їх вигідними для сім`ї. Остання також підтвердила, що укладення договору позики від 15.02.2022 відповідає їх спільному волевиявленню.

Наявність підпису ОСОБА_4 на вказаній заяві не заперечувала представник ОСОБА_4 в судовому засіданні, пояснивши, що підпис вчинено на прохання її чоловіка.

З огляду на викладене, підстави вважати вказану заяву неналежним доказом відсутні.

Судом встановлено, що розмір невиконаних зобов`язань за договором позики від 15.02.2022 становить 200 000 доларів США.

З огляду на те, що ОСОБА_5 підтвердила надання згоди на отримання її чоловіком в борг грошових коштів та підтвердила, що договір укладено її чоловіком в інтересах сім`ї та відповідає їх спільному волевиявленню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Доводи ОСОБА_4 про те, що її підпис на договорі позики від 15 лютого 2022 року є підробленим, а зазначені в ньому відомості щодо прізвища дружини позичальника та місця її реєстрації містять помилки та взяті з паспорту, який у зв`язку з реєстрацією шлюбу та зміною прізвища був анульований, не є достатніми доказами на підтвердження того, що гроші не були отримані в борг, а у ОСОБА_4 не виник солідарний обов`язок щодо їх повернення.

З огляду на те, що наявність свого підпису на нотаріально посвідченій заяві від 08.12.2022 ОСОБА_4 не заперечує, відсутність на час ухвалення судом першої інстанції апостилю на вказаній заяві не є обставиною, що спростовує отримання грошових коштів в борг в інтересах сім`ї Цисар.»

Таким чином, під час перегляду заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2023 Київським апеляційним судом беззаперечно встановлено наступні обставини: факт передачі ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 200 000 доларів США ОСОБА_5 до підписання договору позики від 15.02.2022; факт укладення договору позики від 15.02.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ; факт надання ОСОБА_4 згоди на укладення її чоловіком ОСОБА_5 договору позики з ОСОБА_2 15.02.2022 в інтересах сім`ї, у тому числі шляхом підписання істотних умов вказаного договору позики; підтвердження представником ОСОБА_5 - адвокатом Кудрицьким Р.П., факту підписання ОСОБА_5 заяви від 08.12.2022.

Відповідач зазначив, що згідно з приписами ст. 82 ЦПК України, вказані обставини, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили у справі № 758/9992/23, не потребують доказування у даній справі та обгрунтовано свідчать про відсутність предмета спору між сторонами, а отже провадження у даній справі підлягає закриттю.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання з викладених у ньому підстав, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Представник позивача - адвокат Сенченко А.С., у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання з тих підстав, що у справі № 758/9992/23 предметом спору була вимога про стягнення суми боргу за договором позики, у той час як предметом спору у даній справі є вимога про визнання вказаного договору недійсним. ОСОБА_4 має намір оскаржити постанову Київського апеляційного суду та заочне рішення Подільського районного суду м. Києва у касаційному порядку.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Кудрицький Р.П., у судовому засіданні заперечив проти закриття провадження у справі без наведення власних аргументів.

Вислухавши думки учасників справи, дослідивши клопотання, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2023 у справі № 758/9992/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 15.02.2022 в сумі 200 000,00 доларів США, що на день подання позову складає 7 314 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що грошові кошти за договором позики було отримано позичальником ОСОБА_5 в інтересах сім`ї, а тому відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повинні нести солідарну відповідальність за невиконання зобов`язання за цим договором.

05.02.2024 ОСОБА_4 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики від 15.02.2022.

Підставами для звернення ОСОБА_4 до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики від 15.02.2022, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зазначено наступні обставини (підстави позову): позивач заперечувала факт надання нею 15.02.2022 згоди на укладення її чоловіком ОСОБА_5 договору позики від 15.02.2022; підроблення її підпису у вказаному договорі позики; кошти, що є предметом договору позики, в інтересах сім`ї не використовувалися.

Одночасно, з зазначених підстав ОСОБА_4 було оскаржено до Київського апеляційного суду рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2023 у справі № 758/9992/23.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.09.2024 заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2023 у справі № 758/9992/23 залишено без змін.

При цьому, колегією суддів встановлено той факт, що 15.02.2022 між ОСОБА_2 (позикодавцем) та ОСОБА_5 (позичальником) було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 200 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики в строк до 31 грудня 2022 року, проте своє зобов`язання не виконав, гроші не повернув у строк, зазначений у договорі.

На момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 200 000 доларів США ОСОБА_5 (позичальник) отримав у ОСОБА_2 (позикодавця) у повному обсязі, на підтвердження чого ОСОБА_5 надав заяву від 08.12.2022, підпис останнього на якій засвідчено приватним нотаріусом Округу Обервінтертур-Вінтертур Мартіном Шмукі.

Крім того, у постанові від 10.09.2024 Київським апеляційним судом встановлено той факт, що ОСОБА_4 , перебуваючи з 01 червня 2021 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , надала свою згоду на отримання в позику грошових коштів у ОСОБА_2 в сумі 200 000 доларів США, що підтвердила у своїй заяві від 08.12.2022, викладеній українською мовою, посвідченій приватним нотаріусом Округу Обервінтертур-Вінтертур Мартіном Шмукі, у якій зазначила, що договір позики від 15.02.2022 укладався її чоловіком ОСОБА_5 в інтересах сім`ї, вона погоджується з усіма умовами договору та вважає їх вигідними для сім`ї, а укладення договору позики від 15.02.2022 відповідає їх спільному волевиявленню.

Наявність підпису ОСОБА_4 на вказаній заяві представник ОСОБА_4 - адвокат Сенченко А.С., не заперечувала і під час розгляду даної справи.

Установивши факт надання згоди ОСОБА_4 на отримання її чоловіком ОСОБА_5 у борг грошових коштів в інтересах сім`ї, а також факт того, що укладення договору позики від 15.02.2022 відповідало їх спільному волевиявленню, суд дійшов висновку про те, що цивільні права та обов`язки за цим договором виникли в обох із подружжя, а отже рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2023 правомірно покладено на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарний обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих за вказаним договором.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того самого питання між тими самими сторонами. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: 1) обставина встановлена судовим рішенням; 2) судове рішення набрало законної сили; 3) у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі.

Преюдиційними є факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення й окреслюється його суб`єктивними і об`єктивними межами, згідно з якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їхні правонаступники, не можуть знову оскаржувати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що факти, встановлені у постанові Київського апеляційного суду від 10.09.2024 є приюдиційними для суду під час розгляду вказаної справи, у якій беруть участь ті самі особи, які брали участь у справі № 758/9992/23, зокрема, факт надання згоди ОСОБА_4 на отримання її чоловіком ОСОБА_5 у борг грошових коштів у ОСОБА_2 за договором позики від 15.02.2022 в інтересах сім`ї. Саме вказані обставини заперечувалися позивачем у даній справі та зазначені як підстави позову, предметом якого є вимога про визнання договору позики від 15.02.2022 недійсним.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Вказані правові позиції Верховного Суду викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 638/3792/20, провадження № 61-3438сво21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19.

Враховуючи, що станом на день розгляду даної справи рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2023 та постановою Київського апеляційного суду від 10.09.2024, які набрали законної сили, встановлено факти, якими спростовуються обставини, якими позивач ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права, з метою забезпечення єдності судової практики та запобігання появі протилежних за змістом судових рішень, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами предмету спору, у зв`язку з чим клопотання відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 200, 255, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата виготовлення повного тексту ухвали - 10.10.2024.

Суддя О.О. Тиха