УХВАЛА

02 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 359/1538/21

провадження № 61-4994св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_2 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Руслана Анатолійовича від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, за заявою ОСОБА_2 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 11 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Відібрано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року - без змін (провадження № 61-4994св24).

23 вересня 2024 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду заяву про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року.

26 вересня 2024 року від ОСОБА_2 до Верховного Суду надійшла заява про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А.від участі у розгляді цієї справи.

Заява про відвід обґрунтована тим, що ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Лідовця Р. А.від 19 вересня 2024 року його касаційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину визнано неподаною та повернуто заявникові (справа № 359/12255/21, касаційне провадження № 61-12571ск24). Зазначає, що вказана справа стосується тих самих осіб та питань, пов`язаних зі спільною малолітньою дитиною сторін ОСОБА_3 , що і справа № 359/12255/21. Тому, на думку заявника, є сумніви в неупередженості та об`єктивності розгляду справи суддею Верховного Суду Лідовцем Р. А.

Посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Indra v. Slovakia» від 01 лютого 2005 року в контексті порушення гарантій, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) на справедливий суд у разі участі судді у двох провадженнях, що стосуються тих самих осіб та питань.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2024 року визначено склад колегії суддів у складі п`яти суддів (Лідовець Р. А. (суддя-доповідач) та суддів, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д., Гулейков І. Ю., Гулько Б. І., Коломієць Г. В.).

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 3-5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Зміст заяви ОСОБА_2 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. не свідчить про наявність підстав для відводу судді, передбачених положеннями статей 36, 37 ЦПК України.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Лідовця Р. А. від 19 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року у справі № 359/12255/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину визнано неподаною та повернуто заявникові з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

Повертаючи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року у справі № 359/12255/21, суддя Верховного Суду Лідовець Р. А. вирішував процесуальне питання відповідності поданої касаційної скарги вимогам статті 392 ЦПК України.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, із заявою про роз`яснення якої ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду, прийнята за результатами касаційного перегляду судових рішень у справі № 359/12255/21.

Згідно із частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

При цьому відповідно до частини третьої статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що суддя Лідовець Р. А. виявив особисту заінтересованість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Наведені заявником доводи не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді Лідовця Р. А.

Більше того, у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що питання про роз`яснення рішення суду розглядається судом, що ухвалив рішення.

При цьому колегія суддів Верховного Суду відхиляє посилання заявника на рішення ЄСПЛ у справі «Indra v. Slovakia» від 01 лютого 2005 року в контексті порушення гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції на справедливий суд у разі участі судді у двох провадженнях, що стосуються тих самих осіб та питань, оскільки заявник залишає поза увагою зміст зазначеного рішення, відповідно до якого один із суддів, що входив до колегії, яка відхилила касаційну скаргу, до цього входив до складу суду, який відхилив апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у пов`язаній справі.

Отже, у зазначеній справі ЄСПЛ, на яку посилається заявник, і у справі, яка є предметом розгляду в суді касаційної інстанції, встановлені різні фактичні обставини, тому застосування висновків ЄСПЛ у справі «Indra v. Slovakia» від 01 лютого 2005 року є нерелевантним.

Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Ураховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_2 відводу судді Верховного Суду Лідовця Р. А. питання про відвід судді, відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Руслана Анатолійовича від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, за заявою ОСОБА_2 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 11 вересня 2024 року визнати необґрунтованою.

Заяву про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. передати для вирішення зазначеного питання іншому судді, який визначається у порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець