Провадження № 2/161/4066/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 жовтня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі - Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька позовну заяву Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2024 року Луцька міська рада через свого представника звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що відповідач з 24.05.2019 по 05.12.2023 був власником нерухомого майна будинку складу комбікормів та будинку дільниці Кічкарівка за адресою АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності кадастровий номер :21:106:0094, площею 0,2292 га. 28.03.2023 з між Луцькою міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Разом з тим, з моменту набуття права власності на вищезазначене нерухоме майно та до моменту укладення договору оренди відповідач користувався земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та без внесення відповідної плати. 08.07.2024 на адресу Відповідача скеровано лист від 07.07.2024 №1.1-30/3059/2024 Про необхідність здійснення плати за користування земельною ділянкою, в якому запропоновано добровільно сплатити 58443,61 грн. за період фактичного

користування земельною ділянкою з 08.11.2021 (дати формування земельної ділянки) по 27.03.2023. Однак, засобами поштового зв`язку зазначений лист не було вручено під час доставки та повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Зважаючи на вищезазначене Луцька міська рада змушена звернутися до суду із даним позовом. У зв`язку з цим, просить стягнути з відповідача в користь позивача 58443, 61 грн. безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою та сплачений судовий збір.

Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 24.05.2019 по 05.12.2023 ОСОБА_1 був власником нерухомого майна будинку складу комбікормів та будинку дільниці Кічкарівка за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8-10).

Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності кадастровий номер :21:106:0094, площею 0,2292 га. Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 08.11.2021 (а.с. 11).

Тривалий час відповідачем вказана земельна ділянка використовувалась без укладення договору оренди.

28.03.2023 з між Луцькою міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки (а.с.17-18).

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що відповідач не сплачував кошти за фактичне користування земельною ділянкою за період з 08.11.2021 року по 27.03.2023 року.

Згідно з ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати

за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

Як визначено ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з

установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї

правами.

Відповідно до ст. 21 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю - це

платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою

згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за

землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення

орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які

встановлюються відповідно до Податкового кодексу України далі ПК України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 13 Закону України Про оцінку земель нормативна

грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної

плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до вимог ст. 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова

оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного

відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Крім цього, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 ПК України для визначення розміру

орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Частиною 2 ст. 20 Закону України Про оцінку землі визначено, що дані про

нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із

технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної

ділянки від 15.02.2022 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий

номер :21:106:0094, площею 0,2292 га. у 2022 році становила 1 382 671,92

грн.

Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної

ділянки від 27.02.2023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий

номер :21:106:0094, площею 0,2292 га, у 2023 році становила 1 589 960,40

грн.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29.05.2020 у

справі № 922/2843/19 витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки

формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного

кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до

Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про

нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі

"реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним

забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних

витягів на певну дату, яка вже минула.

Відповідно пунктів 389.2, 389.3 статті 389 Податкового кодексу України центральний

орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин,

за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину

коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується

нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які

фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року,що визначається за формулою:

Кi=І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс

застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується

кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері

земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та

Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року

забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує

державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення у 2021 році - 1.1 (інформація з офіційного сайту Держгеокадастру).

Отже, нормативна грошова оцінка земельної ділянки у 2021 роws становила: 1 382 671,92 / 1.1 = 1 256 974,47 грн.

Відповідно до п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.

У додатку до рішення Луцької міської ради від 24.06.2009 року № 42/20 «Про впорядкування орендної плати за землю» з наступними змінами згідно з рішеннями міської ради від 23.03.2011 № 7/9, від 30.11.2011 №16/7, від 26.01.2012 № 20/90, від 28.02.2013 № 38/60, від 28.01.2015 № 69/39 та від 21.03.2017 № 20/27, визначено, що річний розмір орендної плати за землю встановлено у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за період за користування земельною ділянкою з 08.11.2021 по 27.03.2023 року становить 58443, 61 грн.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються, зокрема, положеннями Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", Господарського кодексу, Цивільного кодексу України, Податкового кодексу України.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За приписами ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Частинами 1, 2 ст. 123 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Зважаючи на ці положення, новий власник чи орендар земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Оскільки, будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач у період з з 08.11.2021 по 27.03.2023 року є власником чи постійним землекористувачем земельної ділянки кадастровий номер :21:106:0094 не надано, відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а тому формою здійснення плати за землю для нього як особи, яка користується земельною ділянкою, є орендна плата (Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №922/3208/19).

З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під належним йому нерухомим майном, проте відповідач вказані дії не вчинив, фактично користуючись цією ділянкою, плату за користування якою у встановленому законодавчими актами розмірі не вносив у період з 08.11.2021 по 27.03.2023 року.

Предмет позову у даній справі становить вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку без оформлення документів, які би посвідчували право користування нею.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави (ч. 1 ст. 1214 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту ст. 1212 ЦК України слідує, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є факт набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов`язково має бути наявною відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Отже, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання власником земельної ділянки доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15, №922/5468/14.

Згідно з частинами 1-4, 9 статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, зокрема, викладеної у постановах від 11.02.2019 у справі №922/391/18, від 11.06.2019 у справі №922/551/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за земельну ділянку, необхідно з`ясувати, зокрема, чи є земельна ділянка об`єктом цивільних прав, а також установити обґрунтованість порядку та підстав нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою.

При цьому, згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (пункт 71).

Таким чином, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативно-грошову оцінку, що є основою для розрахунку орендної плати.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка є сформованою, має кадастровий номер, чітко визначені межі та площу.

В даних правовідносинах мова йде про стягнення з відповідача безпідставно збережених ним сум орендної плати, яку він мав би сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою, тому площа цієї фактично використовуваної земельної ділянки має визначальне значення для розрахунку таких сум.

Відтак, має значення площа, яку фактично використовував відповідач і підтвердження її належними доказами.

Також, на необхідність підтвердження розміру земельної ділянки, якою фактично користувалася особа, до якої подано позов органом місцевого самоврядування про стягнення неодержаних доходів у розмірі орендної плати, зокрема, актом обстеження (визначення меж, площі та конфігурації) земельної ділянки звернула увагу Велика Палата у постанові від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 та у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, а також Верховний Суд у постанові від 20.12.2019 у справі №917/266/19.

На необхідності достеменного встановлення розміру земельної ділянки, яка використовується відповідачем (чи користується відповідач земельною ділянкою лише у межах належних йому об`єктів нерухомого майна або більшою площею, а отже, чи не ґрунтується на припущеннях площа, яку покладено в основу обрахунку заявленої до стягнення суми), наголосив також Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 року у справі №924/196/19.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №924/730/20 зазначено, що основні критерії, які ідентифікують земельну ділянку, - площа, цільове призначення, категорія земель і кадастровий номер. Оскільки відповідачами не було сформовано земельну ділянку іншої площі та конфігурації, тому вони відповідно до положень статті 120 ЗК України користуються земельною ділянкою саме тієї площі, яка була сформована та використовувалася попереднім власником об`єкта нерухомого майна.

Як свідчать матеріали справи позивачем, згідно розрахунку розміру орендної плати, здійснено нарахування на площу земельної ділянки у розмірі 0, 2292 га.

З огляду на зазначене, суд вважає доведеною та такою, що підтверджується належними доказами обставину користування відповідачем земельною ділянкою площею 0, 2292 га, а також визнає обґрунтованим розрахунок розміру безпідставно збережених коштів, який здійснений позивачем за період з 08.11.2021 року по 27.03.2023 року, виходячи з нормативно-грошової оцінки ділянки.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача кошти в сумі 58443, 61 грн.

У зв`язку з повним задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь Луцької міської ради слід також стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн., який був сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 1212 ЦК України, ст.ст. 93, 122-125, 206 ЗК України, ст.2 88 Податкового кодексу України, Закону України «Про оренду», Закону України «Про оцінку земель», суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Луцької міської ради кошти у розмірі 58443 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста сорок три) грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Луцької міської ради судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Луцька міська рада, адреса: Волинська область, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, .

Відповідач: ОСОБА_1 ч, адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 08 жовтня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук