Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,
за участю секретаря судового засідання Шимків Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі заяву представника відповідачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 про визнання права особистої власності,-
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2024 року суд ухвалив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 про визнання права особистої власності на 1/10 частини квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідачки 10 січня 2024 (здано в поштове відділення) звернулася в суд із заявою, в якій просила долучити до матеріалів справи докази понесення судових витрат на правову допомогу та ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача судових витрат в розмірі 7000 гривень.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися.

Представник відповідачки просила розглядати справу в її відсутності.

Розглянувши заяву, суд доходить такого висновку.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача-відповідача до виходу суду в нарадчу кімнату було зроблено заяву про те, що докази понесених судових витрат будуть подані у 5-ти денний строк після ухвалення судового рішення.

Отже, зважаючи на те, що в строк, встановлений законом, відповідачем надано докази понесених судових витрат на правову допомогу, суд вважає, що вказані докази слід долучити до матеріалів справи.

На підтвердження витрат на правову допомогу адвокатом надано договір про надання правової допомоги від 22 листопада 2023 року (а.с. 55), акт виконаних робі на суму 7000 гривень від 10 січня 2024 року та квитанція про оплату від 10 січня 2024 року.

Крім того, у відзиві на позов представник відповідача повідомила про те, що орієнтований розмір витрат на правову допомогу буде становити 7000 гривень.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. (Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (подібні висновки викладені у постанові ВПВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами (подібні висновки викладені у постанові ВС від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15).

Суд вважає, що витрати на правову допомогу адвоката Парійчук Ю.Д., що надавалася відповідачці, які зазначені в акті виконаних робіт на суму 7000 гривень підтверджені належними та допустимими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатами обсягом послуг у суді, розміру позовних вимог, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Заяви про зменшення розміру судових витрат з підстав їх не співмірністю до суду не надходило.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, у зв`язку із тим, що в задоволенні позову відмовлено, в силу статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 7000 гривень.

Керуючись статтями 133, 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 7000 гривень.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення, апеляційної скарги.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

в інтересах якої діє законний представник

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

Повний текст рішення виготовлено 29 січня 2024 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк