Справа № 570/4929/24
Номер провадження 2-о/570/220/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю: секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

Заявниця звернулася до суду з заявою, відповідно до якої зазначає, що з Вено ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі. На протязі довгого часу він вчиняє щодо неї та старшої доньки фізичне та психологічне насильство. ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується рішеннями Рівненського районного суду Рівненської області. Однак, притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та вжиті заявницею заходи щодо звернення до правоохоронних органів не дали жодного результату, оскільки ОСОБА_2 , продовжує вчиняти насильство щодо неї в присутності дітей, що негативно впливає на її та дітей емоційний стан. Через агресивність та протиправну поведінку ОСОБА_2 , заявниця та їхні діти постійно перебувають в стресовому та тривожному стані. Заявниця боїться за своє життя та життя їхніх дітей, тому звернулася до суду з вказаною заявою про видачу обмежувального припису, та просить її задоволити.

Заявниця в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без її участі. Заяву про видачу обмежувального припису підтримує та просить задоволити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просить розгляд справи провести без його участі. Не заперечує проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованої особи. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Як встановлено в судовому засіданні, 17 лютого 2018 року заявниця уклала шлюб із ОСОБА_2 , який був зареєстрований Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 232.

Заявниця проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із двома дітьми та чоловіком ОСОБА_2 , заінтересованою особою по справі.

ОСОБА_2 систематично вчиняє насильство у сім`ї, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам заявниці та інтересам дітей. У зв`язку із чим припинені фактично шлюбні відносини і разом сторони не проживають, з-приводу чого заявницею було подано позов про розірвання шлюбу до Рівненського районного суду Рівненської області. Протягом останніх семи років заявниця потерпає від насильства з боку ОСОБА_2 , останній поводить себе агресивно, влаштовує за місцем спільного проживання сварки, ображає та принижує заявницю, погрожував фізичною розправою та застосовував до неї фізичне та психологічне насильство, а також вчиняє інші дії насильницького характеру відносно старшої доньки.

ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується рішеннями Рівненського районного суду Рівненської області.

В судовому засіданні було доведено, що ОСОБА_2 вчиняє насильницькі дії відносно заявниці та дітей, та що ці діяння мають систематичний характер і поєднані з проявами неконтрольованої агресії, вчиненням психологічного та фізичного насильства.

Зокрема, вищезазначене підтверджується постановами Рівненського районного суду Рівненської області від 31.10.2023 по справі №570/5528/23; 18.01.2024 по справі №570/6494/23; від 09.10.2023 по справі №570/5077/23; від 24.07.2024 по справі №570/3276/24; від 24.06.2024 по справі №570/1866/24; від 15.07,2022 по справі №570/1478/22; від 04.10.2019 по справі №570/4467/19; від 22.05.2017 по справі №570/1653/17; від 27.05.2022 по справі №570/1514/22.

Однак притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та вжиті заявницею заходи щодо звернення до правоохоронних органів не дали жодного результату, оскільки ОСОБА_2 , продовжує вчиняти насильство щодо заявниці в присутності дітей, що негативно впливає на її та дітей емоційний стан. Через агресивність та протиправну поведінку ОСОБА_2 , заявниця та їхні діти постійно перебувають в стресовому та тривожному стані та відчуваємо небезпеку для свого життя і здоров`я. Таким чином, заявниця та їхні діти є особами, які зазнали та зазнають домашнього насильства.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України "Про запобігання і протидію домашньому насильству".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 №2229-VІІІ домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису є факти вчинення кривдником одного з видів насильства передбачених ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Дані факти мають бути підтверджені в судовому засіданні. Докази, що підтверджують факт насильства, можуть бути матеріали якими підтверджуються наявність проваджень (кримінального чи адміністративного правопорушення), щодо особи, яка вчинила домашнє насильство, винесення термінового заборонного припису, інформація про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, показання свідків, висновкі експертів, власна фіксація події на аудіо- або відеоносії, фіксація з нагрудних камер поліцейських, повідомлення про подію в заклади охорони здоров`я, медичні довідки, копії заяв до поліції.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1.ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно ч.3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону, оцінка ризиків, це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з ч.3 ст.26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують.

При вирішенні питання щодо застосування тимчасового обмеження права кривдника шляхом встановлення судом обмежувального припису суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28 квітня 2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року у справі №754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

З огляду на вищезазначене, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), суд приходить до висновку, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

За таких обставин суд, враховуючи вичерпність переліку заходів тимчасового обмеження прав кривдника у формі встановлення судом обмежувального припису, визначених частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вважає, що вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 , заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 - підлягають задоволенню.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в силу положень ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України суд відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 81, 89, 350-1 - 350-6 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задоволити повністю.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатися на відстань ближче 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати знею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заявниця: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка: АДРЕСА_2 )

Заінтересована особа: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець: АДРЕСА_2 )

Суддя: Красовський О.О.