Справа № 727/4375/24
Провадження № 2/727/1088/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:

головуючий суддя Слободян Г.М.

секретар судових засідань Вакарчук Т.Р.

за участі сторін по справі:

представника позивача Чернівецької міської ради Генцарюк М.-Д.

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сарафінчан І.Ф.

розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом Чернівецької міської ради (місце знаходження: м.Чернівці площа Центральна, 1; ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову

Позивач Чернівецька міська рада звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про порядок перерахунку та використання коштів для створення та розвитку інфраструктури м.Чернівці від 20.08.2020 року, а саме стягнення на користь Чернівецької міської ради заборгованості в сумі 345192,19 грн.

Мотивує позовні вимоги тим, що 20.08.2020 року між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір про порядок перерахунку та використання коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Чернівці. Посилається на те, що пунктом 2.2. договору м.Чернівці передбачено, що пайовий внесок у 278 440, 60 грн. підлягає до сплати замовником відповідно до розрахунку, який є невід`ємною частиною. Пунктом 1. додаткового договору до договору від 20.08.2020 року зазначено, що пайовий внесок сплачується замовником до 08.07.2023 року у грошовій безготівковій формі. Вказує на те, що згідно пункту 3.2 та 3.3 договору замовник сплачує нараховану пеню та штраф.

Посилається на те, що оскільки, зазначена вище сума пайового внеску відповідачем не була сплачена, то за період з 09.07.2023 р. по 08.01.2024 р. нараховано пеню у сумі 54 187, 93 грн. та штраф у розмірі 8 353, 22 грн., загальна сума заборгованості становить 345 192, 19 грн. Вказує на те, що на день звернення з позовом до суду відповідач ОСОБА_1 не відповіла на претензію виконавчого органу міської ради - департаменту урбаністики та архітектури за №24/01-08/3-07/1717 від 19.10.2023 року та не сплатила кошти, у зв`язку з чим міська рада змушена звернутися з цією позовною заявою до суду для захисту своїх прав та спонукань відповідача до виконання зобов?язань, шляхом стягнення коштів за договором.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради заборгованість в сумі 345 192, 19 грн., згідно договору про порядок перерахунку та використання коштів для створення та розвитку інфраструктури м. Чернівці від 20.08.2020 року, а також стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 177, 89 грн.

Рух справи та позиція сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.05.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

19 липня 2024 року представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Сарафінчан І.Ф., до суду було скеровано відзив на позов. Відповідач щодо задоволення позовних вимог категорично заперечує та просить відмовити в задоволенні позову. Зазначають, що відповідачем було подано заяву на скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на АДРЕСА_2 . Однак, згідно з відповіддю департаменту урбаністики та інфраструктури Чернівецької міської ради від 12.07.2024 року, останній повідомив, що питання щодо скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на АДРЕСА_2 потребує доопрацювання. Тобто, станом на 18.07.2024 року заява відповідача не розглянута по суті департаментом і останнім не надано мотивованих причин відмови у її задоволенні, хоча підстави для задоволення є очевидними та об`єктивними. На думку відповідача, позивач, достеменно знаючи, що укладений договір напряму суперечить діючому законодавству, залишає поза увагою заяву відповідача вказуючи, що та потребує доопрацювання. Вказують на те, що з 01 січня 2020 року набули чинності норми ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якими була скасована стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Посилаються на те, що за змістом вищевказаного закону з 01.01.2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, а дійсними є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020 року. Стверджують, що з моменту укладення договору будівництво складської будівлі по АДРЕСА_2 розпочато не було, а також не була виготовлена та затверджена будівельна документація та/або отримано будь-яких дозвільних чи погоджувальних документів. Окрім цього, на день укладення договору відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача сплачувати відповідні кошти пайової участі у розвиток інфраструктури міста та укладати відповідний договір. Вважають, що укладення між позивачем та відповідачем договору про порядок перерахунку та використання коштів для створення і розвитку інфраструктури м.Чернівці суперечить вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції на час його укладення. Враховуючи викладене, просять відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог повністю.

У судому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Сарафінчан І.Ф. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов. Просила в задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статтей 3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.

Досліджені судом докази та застосовані норми права.

Судом належними та допустимими доказами по справі встановлено, що 20.08.2020 року між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір про порядок перерахунку та використання коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Чернівці, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язалася при здійсненні будівництва складської будівлі по АДРЕСА_2 перерахувати до відповідного міського бюджету до 08 липня 2023 року кошти для створення і розвитку інфраструктури міста Чернівці (пайовий внесок) в сумі 278 440,60 грн. Пунктом 2.2. договору м.Чернівці передбачено, що пайовий внесок у 278 440, 60 грн. підлягає до сплати замовником відповідно до розрахунку, який є невід`ємною частиною. Пунктом 1. додаткового договору до договору від 20.08.2020 року зазначено, що пайовий внесок сплачується замовником до 08.07.2023 року у грошовій безготівковій формі. Згідно пункту 3.2 та 3.3 договору замовник сплачує нараховану пеню та штраф (а.с.4-5).

У відповідності до розрахунку пені, штрафу та заборгованості за порушення умов Договору про порядок перерахунку та використання коштів для створення і розвитку інфраструктури м.Чернівці, за період з 09.07.2023 р. по 08.01.2024 р. ОСОБА_1 нараховано пеню у сумі 54 187,93 грн., штраф за договором у розмірі 8 353,22 грн., інфляційне збільшення 604,60 грн., 3% річних 4 210,44 грн. (а.с.6-7).

19.10.2023 року виконавчим органом міської ради - департаменту урбаністики та архітектури було направлено ОСОБА_1 претензію за №24/01-08/3-07/1717 на загальну суму 320 527,08 грн. щодо невиконання умов договору від 20.08.2020 року (а.с.8-9).

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов?язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1, 3 статті 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, ще представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, як це передбачено статтею 16 частиною 3 вищевказаного Закону, є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).

У відповідності до частин 1-3, 8-9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VI (в редакції, що діяла до 01.01.2020) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки, у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками. У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію

Разом з цим, 01 січня 2020 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», якими була скасована стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» передбачено, що: договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання; установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; 3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; 4)пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію: 5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту; 6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Тобто, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-ІХ від 20.09.2019 р. виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та встановлено імперативну спеціальну норму щодо сплати пайової участі, згідно з якою замовник вже не звертається із заявою про укладення договору, а звертається із заявою про визначення розміру пайової участі, отримує розрахунок, сплачує її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію та інформацію щодо сплати зазначає вже безпосередньо у декларації.

Жодних інших додаткових вимог, обов`язків, процедур спеціальною імперативною нормою, яка регулює відносини сплати пайової участі не передбачено.

Згідно частинами першою та другою статі 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2020 року між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір про порядок перерахунку та використання коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Чернівці, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язалася при здійсненні будівництва складської будівлі по АДРЕСА_2 перерахувати до відповідного міського бюджету до 08 липня 2023 року кошти для створення і розвитку інфраструктури міста Чернівці (пайовий внесок) в сумі 278 440,60 грн.

Однак, на день укладення договору, а саме 20.08.2020 року відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача сплачувати відповідні кошти пайової участі у розвиток інфраструктури міста та укладати відповідний договір. Станом на 2020 рік відповідач ОСОБА_1 не виступала замовником будівництва, а тому не повинна була укладати договір про порядок перерахунку та використання коштів для створення і розвитку інфраструктури.

За змістом Закону №132-IX і Прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01.01.2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Тобто, дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020 року.

У відповідності до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як вказував Верховний Суд у справах №909/1143/19, №902/4442/19, з 01.01.2020 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», які скасовують статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та, відповідно, із скасуванням статті 40 Закону положення Порядку про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста не відповідають нормам вказаного Закону.

Аналогічний висновок викладено і в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2022 року у справі №909/1135/19.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства, що передбачено пунктом другим постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

З вищевикладеного випливає, що при укладенні Договору пайової участі не було додержано вимоги частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, що є підставою недійсності правочину.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі Дж. К. та інші проти Швеції (J.K. And Others v. Sweden) ЄСПЛ розкрив загальні рамкові та дефініційні питання стандарту доказування, зокрема зазначивши, що у цивільних справах суддя повинен вирішити справу на основі «балансу ймовірностей» - немає необхідності, щоб суддя мав бути повністю переконаний у істинності кожного фактичного твердження заявника, достатньо того, щоб на підставі доказів, представлених заявником цілком ймовірно можливо б було дійти висновку, що вимога цього заявника є достовірною.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 203, 215 ЦК України,

ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про порядок перерахунку та використання коштів для створення та розвитку інфраструктури м.Чернівці від 20.08.2020 року, а саме стягнення на користь Чернівецької міської ради заборгованості в сумі 345192,19 грн. та судових витрат в сумі 5177,89 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 04.10.2024 року.

Суддя Слободян Г.М.