ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15951/13-ц

Провадження № 22-ц/4820/1728/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представника апелянта адвоката Ксьондзика Ю.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2024 року, суддя Заворотна О.Л., за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту,

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку із не зняттям арешту з належного їй майна.

Просила зобов`язати посадових осіб Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , що був накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №41600613 від 07.08.2014 року.

В обґрунтування скарги вказала, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.10.2013 року у справі №686/15951/13, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 19568,1 дол. США, пені та штрафів 19319,9 грн., судовий збір в розмірі 931,81 грн., у зв`язку з чим на примусовому виконані в Першому відділі ДВС у місті Хмельницькому перебувало виконавче провадження №44655957 від 20.01.2014 року на підставі виконавчого листа, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області.

Постановою державного виконавця №41600613 від 07.08.2014 року накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 14.09.2016 року виконавче провадження №44655957 завершено, а виконавчий лист повернуто стягувачу, однак арешт знято не було.

Ухвалою суду від 30.11.2022 року в задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення до виконання у справі №686/15951/13 відмовлено.

У лютому 2024 року вона звернулась із заявою про зняття арешту з майна боржника, проте відповіддю від 16.02.2024 року №24490/25.21-47 їй повідомлено що у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна.

Вважає бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту незаконною, оскільки виконавче провадження припинено вже майже 8 років, стягувач позбавлений права повторно звернутися до органів ДВС з виконавчим листом в частині примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 .

Оскільки, наявність арешту щодо усього рухомого і нерухомого майна є безпідставним та незаконним, просила визнати бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту незаконною, зобов`язати посадових осіб Першого відділу ДВС у м. Хмельницькому зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.07.2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відмовлено.

У мотивувальній частині судового рішення суд зауважив, що оскільки виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, виконавче провадження не є закінченим, а тому немає підстав для застосування правових наслідків, передбачених ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, у вигляді зняття арешту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.

В обґрунтування скарги апелянт вказала, що законодавством не передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа без виконання та неможливості повторно пред`явити відповідний виконавчий документ через його втрату, а також пропуск строку на пред`явлення його до виконання.

В той же час, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа та поновленні строку для пред`явлення його до виконання, відтак у даній правовій ситуації наявність протягом тривалого часу арешту на належне їй майно, за відсутності виконавчого провадження щодо неї, є невиправданим втручанням у її право на мирне володіння майном.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в суд не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.10.2013 року у справі №686/15951/13 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 19568,1 дол. США, 19319,9 грн. пені та штрафів, судовий збір в розмірі 931,81 грн.

В Першому відділі ДВС у м. Хмельницькому перебувало виконавче провадження №41600613 від 20.01.2014 року, на підставі виконавчого листа, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 19568,1 дол. США, пені та штрафів 19319,9 грн., судового збору в розмірі 931,81 грн.

Постановою державного виконавця №41600613 від 07.08.2014 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця від 20.06.2016 року, ВП №41600613, виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

09.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про зняття арешту з майна боржника.

Листом Першого відділу ДВС у місті Хмельницькому від 16.02.2024 року №24490/25.21-47 повідомлено, що у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року, (далі Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 7 розд. ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 11 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (далі Закон №606- XIV) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно зі ст. 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно зі ст. 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно зі ст. 48 цього Закону.

Згідно з п. 9 ч.ч. 1, 5 ст. 47 Закону №606- XIV (в редакції чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачеві), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього Закону.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом (ч. 2 ст. 24 Закону №606-XIV).

Статтею 49 Закону №606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Закону №606-XIV у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до п. 3.17 Інструкції з примусового виконання рішень №512/5 від 02.04.2012 року, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже, з огляду на наведені норми Закону №606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22.12.2021 року у справі №634/292/21, від 12.08.2020 року у справі №569/17603/18, від 26.04.2022 року у справі №242/4601/20, від 04.11.2022 року у справі №686/6010/14-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 , 20.06.2016 року було повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону №606-XIV, тобто, виконавче провадження не є закінченим, в той час як зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що у державного виконавця органу ДВС не було передбачених законом підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про зняття арешту, оскільки ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII передбачає вичерпний перелік підстав для зняття арешту у виконавчому провадженні, і повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, яке було вчинено згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV також не є такою підставою.

Колегія суддів зазначає, що судове рішення у даній справі не виконане, заборгованість не погашена, доказів пропущення стягувачем строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання матеріали справи не містять. Апелянт не позбавлений можливості добровільно виконати рішення суду про стягнення з нього заборгованості, що є його обов`язком згідно з п. 9 ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, після чого відповідний арешт буде знято.

Посилання апелянта на те, що відповідним арештом порушується його право на мирне володіння майном, оскільки ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2022 року відмовлено у поновленні строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно згаданої ухвали АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у поновленні строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачі його дубліката щодо стягнення заборгованості з солідарного боржника ОСОБА_2 , а не заявника ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального закону і підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова