Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1243/21

Провадження № 2/126/8/2024

"24" вересня 2024 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

за участі представника позивача-зустрічного відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів-зустрічних позивачів адвоката Пригузи С.Д.,

представника служби у справах дітей Бершадської міської ради

Смакоус Ж.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Бершадської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про припинення правовідношення за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (в подальшому назву змінено на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», а після цього на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач-зустрічний відповідач) звернулося до суду з позовом до відповідачів-зустрічних позивачів ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Бершадської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки з тих підстав, що як стверджує, 25.03.2008 позивач-зустрічний відповідач та ОСОБА_5 (далі - позичальник) уклали кредитний договір № VІВ0GI000006251 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит та зобов`язався повернути суму отриманого кредиту не пізніше 25.03.2023, а також сплачувати встановлені договором відсотки за користування кредитом та інші платежі. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивач і ОСОБА_6 (надалі - іпотекодавець) 25.03.2008 уклали договір іпотеки № VІВ0GI000006251 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 46,60 кв.м, житловою площею 28,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності іпотекодавцеві (надалі предмет іпотеки). Іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі іпотек 02.04.2008 року. У відповідності до ст. 6 Закону України "Про іпотеку" іпотека за договором іпотеки поширюється на земельну ділянку (далі - земельна ділянка), на якій розташований предмет іпотеки, яка належала іпотекодавцю на праві власності, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,1731, та що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0019. ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_6 померла, а спадщину (до складу якої увійшла і передана в іпотеку нерухомість) прийняв позичальник ОСОБА_5 . У зв`язку з цим до ОСОБА_5 перейшли усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (у тому числі зобов`язання за договором іпотеки). Дана обставина встановлена рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 14.09.2017 у справі № 126/249/16-ц. За змістом частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується, надати грошові, кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа І цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер позичальник ОСОБА_5 В порушення відповідних умов кредитного договору та приписів законодавства позичальник за життя допустив прострочення виконання зобов`язань щодо повернення отриманого кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами та інших платежів.

У зв`язку з цим станом на 15.04.2021 за кредитним договором рухається заборгованість у розмірі 851395,98 грн., яка складається з:

131 585,66 грн. - заборгованість за наданим кредитом;

216 718,82 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами;

503 091,50 грн. - пеня за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Ст. 1218 ЦК України закріплює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 17 Закону України "Про іпотеку" не містить такої підстави для припинення іпотеки, як смерть боржника за основним зобов`язанням та/або смерть іпотекодавця.

Нормою ч. 1 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку".

Згідно п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов`язки іпотекодавця, а її обов`язки за основним зобов`язанням у межах вартості спадкового майна.

З врахуванням викладених норм зобов`язання ОСОБА_5 за кредитним договорам та договором іпотеки не припинені та можуть бути виконані спадкоємцями, які прийняли спадщину.

За змістом ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Частиною 2 ст. 1281 ЦК України визначено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

24.11.2020 позивач звернувся до Бершадської державної нотаріальної контори з претензією кредитора, якою, окрім іншого, просив надати інформацію про осіб, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 або відмовились від неї, однак відповіді на дану претензію позивач не отримав.

Проте, як стало відомо позивачу, ОСОБА_5 був одружений з ОСОБА_2 (надалі - відповідач-зустрічний позивач). В цьому шлюбі було народжено двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За наведених вище обставин відповідачі-зустрічні позивачі є спадкоємцями першої черги спадкування за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмочу від неї.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів Україна порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

На час відкриття спадщини відповідачі-зустрічні позивачі та її діти (всі разом спадкоємці ОСОБА_5 ) проживали разом зі спадкодавцем за адресою предмету іпотеки і не відмовились від спадщини.

Враховуючи викладені вище обставини та норми права, відповідачі-зустрічні позивачі успадкували майно (у тому числі іпотечне маймо), належне за життя ОСОБА_5 , а також успадкували права та обов`язки спадкодавця за кредитним договором та договором іпотеки.

Щодо відсутності у спадкоємців свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК України - відсутність свідоцтва про право на спадщину не по позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1297 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 цього Кодексу, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор мас право звернутись до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу.

Як встановлено нормою ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид з забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і .користуванніі іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до норми ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту І державної реєстрації іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержатедя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів піна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведения виконавчих дій. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором позивач звертається до суду з даним позовом задля відновлення свого порушеного права.

Закон не встановлює обов`язкового досудового врегулювання спірних правовідносин, проте позивачем-зустрічним відповідачем направлялись на адресу позичальника та відповідачів-зустрічних позивачів відповідні претензії, які були залишені без задоволення. Крім цього, він звертає увагу суду, що норми ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" щодо направлення письмової вимоги про усунення порушення, застосовуються лише у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку").

Просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором VІВ0GI000006251 від 25.03.2008 в сумі 851395,98 грн. (131585,66 грн. - заборгованість за наданим кредитом; 216718,82 гри. - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами; 503091,50 грн. - пеня за порушення грошового зобов`язання) звернути стягнення на будинок зі всіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомих майном загальною площею 46,60 кв.м, житловою площею 28,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1731 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0019, шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах з визначенням його ціни при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінка, проведеш суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експортом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В зустрічному позові просить відмовити.

Відповідачі-зустрічні позивачі та їх представник адвокат Пригуза С.Д. заперечують проти основного позову, зустрічний позов просять задовольнити. Стверджують, що 17 березня 2008 року позивач-зустрічний відповідач та ОСОБА_5 (далі - позичальник) уклали договір про іпотечний кредит № VІВ0GI000006251 від 23.08.2023 (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальник отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору з кінцевим терміном повернення 25.03.2023. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № VІВ0GI000006251 від 25.03.2008 між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_6 (далі - іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № VІВ0GI000006251 від 25.03.2008. Згідно з договором іпотеки ОСОБА_6 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок зі всіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 46,60 кв.м, житловою площею 28,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Вказане нерухоме майно (далі - предмет іпотеки) належав іпотекодавцеві на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.12.2007. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 143315,00 грн. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належала іпотекодавцю ОСОБА_6 на праві власності на підставі документу, зазначеного у договорі іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_6 померла, а спадщину (до якої увійшла і передана в іпотеку нерухомість) прийняв позичальник ОСОБА_5 , в зв`язку із чим до нього перейшли зобов`язання за договором іпотеки, що встановлено рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 14.09.2017 у справі №126/249/16-ц. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер позичальник ОСОБА_5 , в зв`язку із чим ОСОБА_2 та його діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 успадкували майно (в т.ч. іпотечне майно), належне за життя ОСОБА_5 і, на думку позивача, успадкували всі права та обов`язки спадкодавця за кредитним договором та договором іпотеки. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. В своєму позові від 02.06.2021 у цивільній справі № 126/1243/21 акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VІВ0GI000006251 від 25.03.2008 в сумі 851395 грн. 98 коп. звернути стягнення на будинок зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 46,60 кв.м, житловою площею 28,20 кв.м, та земельну ділянку, загальною площею 0,1731 га, кадастровий номер :02:003:0019, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах. Вважають, що позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» не підлягає задоволенню, оскільки товариство вже використав наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, та звернув стягнення на іпотечне майно. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У січні 2016 року, з метою захисту своїх прав Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Бершадської райдержадміністрації з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з житлового будинку, який є предметом іпотеки, за результатами розгляду якого є рішення Бершадського районного суду Вінницької області у цивільній справі № 126/249/16-ц від 14 вересня 2017 року. Рішення суду набрало законної сили 05.12.2017. Таким чином, товариство, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який вже було задоволено рішенням Бершадського районного суду Вінницької області 14 вересня 2017 року, використав наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору та звернув стягнення на іпотечне майно.

Повторне звернення стягнення на одне і те саме майно з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено. Та обставина, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені до одного з іпотекодавців, правового значення не має, оскільки рішенням суду звернуто стягнення і на житловий будинок, і на земельну ділянку в цілому, а не на їх частини. Просить відмовити у задоволенні позову. Окрім того відповідачі-зустрічні позивачі звернулися до суду із зустрічним позовом, стверджуючи, що 25.03.2008 відповідач за зустрічним позовом АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 (позичальник) уклали кредитний договір № VІВ0GI000006251 від 25.03.2008 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит та зобов`язався повернути суму отриманого кредиту не пізніше 25.03.2023, а також сплачувати встановлені договором відсотки за користування кредитом та інші платежі. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором VІВ0GI000006251 від 25.03.2008 між товариством та ОСОБА_6 (далі - іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № VІВ0GI000006251 від 25.03.2008. Згідно з договором іпотеки ОСОБА_6 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 46,60 кв.м, житловою площею 28,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Вказане нерухоме майно (далі - предмет іпотеки) належав іпотекодавцеві на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.12.2007. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 143315,00 грн. (оціночна вартість згідно звіту про оцінку від 25.03.2008, складеного «ПриватБанком»). У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» за іпотечним договором іпотека поширюється на земельну ділянку, загальною площею 0.1731 га, на якій розташований предмет іпотеки і яка належала іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 961065, виданого Війтівською сільською радою 06.03.2008, кадастровий номер :02:003:0019.

ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_6 померла, а спадщину, в т.ч. і передану в іпотеку нерухомість прийняв позичальник ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер позичальник ОСОБА_5 . Таким чином ОСОБА_2 набула статусу іпотекодавця. Ст. 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування (як в даному випадку) чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця. Зі змісту статті 23 Закону України «Про іпотеку» логічно випливає висновок, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Це ж стосується і спадкоємця фізичної особи-іпотекодавця, при цьому такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до п. 2.1.5. договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством. Пунктом 3.2. договору іпотеки визначено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. Пунктом 3.3. договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені договором про іпотечний кредит, у повному обсязі. Пунктом 3.4. договору іпотеки визначено, що іпотека припиняється: а) виконанням у повному обсязі зобов`язань; б) в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Це узгоджується з положеннями статті 33 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В розділі 4 Іпотечного договору з назвою «Застереження про задоволення вимог і держателя» передбачено наступне. Пункт 4.1. іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань вони не будуть виконані (виконані належним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними або недійсними, а також у випадках, передбачених п.5.2.4. договору про іпотечний кредит. 4.2 звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. Даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпортекодержателю звернути стягнення на предмет на підставі цього договору, шляхом: продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Цим договором іпотекодавець уповноважує іпотекодержателя подавати та отримувати від імені іпотекодавця довідки та документи, які необхідні для підготовки предмета іпотеки: продажу ( витяги з реєстру обтяжень, довідку з Бюро технічної інвентаризації, інше), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а також виконувати всі інші дії, які пов`язані з продажем предмета іпотеки. У разі продажу предмету іпотеки, іпотекодавець доручає іпотекодержателю отримати грошові кошти, виручені від продажу та спрямувати їх на погашення витрат іпотекодержателя та суму, більшу ніж сума заборгованості за договором про іпотечний кредит. Якщо предмет іпотеки буде продано за суму більшу, ніж сума заборгованості та витрат іпотекодержателя, залишок грошових коштів від його продажу іотекодержатель повертає іпотекодавцю; прийняття предмета іпотеки у власність, в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеки». При цьому це застереження визначається сторонами, як договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи-іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки (частини перша - третя статті 23 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_5 ). Положення зазначеної норми визнано таким, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020. Саме такий висновок зроблено в Постанові Верховного Суду/КЦС справа № 238/ 3367/19-ц від 03.02.2021 р.

Відповідно до ст.ст.12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»): на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Способами задоволення вимог іпотеко держателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (ч.3 ст. 36 Закону країни «Про іпотеку»): передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»: 1) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 39 Закону ми «Про іпотеку»): 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, у договорі іпотеки у пункті 4.3. сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягненняя на предмет іпотеки шляхом: а) продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; б) прийняття предмета іпотеки у власність, у порядку, визначеному ст. 37 цього ж Закону; в) шляхом укладення договору про забезпечення вимог іпотекодержателя (застереження в іпотечному договорі). При цьому це застереження визначається як договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимозі іпотекодержателя або в іпотечному застереженні (як в цьому випадку), позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст. 38 Закону, є неналежним способом захисту. Водночас, не зважаючи на те, що у договорі іпотеки від 25 березня 2008 року у пункті 4.3. Розділу 4. «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, (яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя) сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, у січні 2016 року, АТ КБ ПриватБанк», використовуючи неналежний спосіб захисту, звернувся до суду з позовом до них з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки і цей позов задоволено.

Таким чином, двічі звернув стягнення на те ж іпотечне майно, хоча жодним чином, ніщо не було перешкодою реалізувати своє право на іпотечне майно.

Звернувшись до суду 28.01.2016 товариство змінило строк виконання зобов`язань з 25.03.2023 на 28 січня 2016 року.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Так, в п.3.1. кредитного договору вказано, що виконання позичальником зобов`язань за цим кредитним договором забезпечується іпотечним договором і договором поруки, укладеним між товариством, позичальником ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (в їхньому випадку з договорі поруки не вказано конкретний строк припинення поруки). У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання - з 28 січня 2016 року не пред`явить позову до поручителя.

Оскільки, у трирічний строк з 28 січня 2016 року по 28 січня 2019 року товариством не було пред`явлено вимоги до ОСОБА_2 , як до поручителя, то порука за кредитним припиняється.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і сплив строку її дії припиняє суб`єктивне право кредитора.

Строк, передбачений частиною четвертою ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду.

Окрім цього, товариство звернулося до спадкоємців померлого боржника за кредитним договором поза межами передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку, що є самостійною підставою позбавлення товариства права вимоги.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Війтівської сільської ради від 22.06.2020, ІНФОРМАЦІЯ_5 помер позичальник. На час відкриття спадщини зобов`язання померлого ОСОБА_5 за кредитним договором з повернення кредитних коштів залишилися невиконаними і станом на дату його смерті існувала заборгованість перед банком за кредитним договором № УІВ0СІ від 25.03.2008. 24 листопада 2020 року АТ КБ «Приватбанк» надіслав до Бершадської державної нотаріальної контори Претензію кредитора. Насправді АТ КБ «Приватбанк» стало відомо про смерть 21.06.2020 боржника за кредитним договором ОСОБА_5 набагато раніше - в липні 2020 року, оскільки саме з липня 2020 року до неї додому приїздили представники АТ КБ «Приватбанк» з усними вимогами заплатити заборгованість померлого боржника ОСОБА_5 за кредитом.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до

спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентується ст.ст. 1281 і 1282 ЦК України.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між товариством та боржником ОСОБА_5 (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитором та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст. 1282 ЦК України.

Відповідно до Постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення і правовідношення повністю або частково на підставі п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Тлумачення ст.ст. 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Відповідно до змісту ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення нейстойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік.

Відповідно до ст. 266 ч.1 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно. Тому просять застосувати строк позовної давності до вимог первісному позові АТ КБ Приватбанк» до основних і додаткових вимог (стягнення неустойки, процентів).

Просять застосувати строк позовної давності до вимог АТ КБ «Приватбанк», задовольнити зустрічний позов про припинення правовідношення в цивільній справі, та в первісному позові відмовити.

В судовому засіданні представник позивача-зустрічного відповідача ОСОБА_1 підтримує первісний позов, пояснив, що цей позов не є аналогічним позову в справі № 126/249/16-ц про звернення стягнення та про виселення, оскільки позов був пред`явлений до іпотекодавця ОСОБА_5 , ОСОБА_2 не є поручителем за цим договором, про смерть іпотекодавця вони не знали і не могли знати, ОСОБА_2 до цього часу не оформила належним чином право власності на спадкове майно, тому в задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Представник відповідачів-зустрічних позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 адвокат Пригуза С.Д. просить відмовити в первісному позові, застосувати до цих позовних вимог позовну давність, зустрічний позов задовольнити.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_7 просить в задоволенні первісного позову відмовити, тому що в хаті живе неповнолітній.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним.

Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі N° 910/10784/1 6 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101 св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61 -11625сво22)).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено і це не заперечують сторони, що 25.03.2008 позивач-зустрічний відповідач та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № VІВ0GI000006251, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит та зобов`язався повернути суму отриманого кредиту не пізніше 25.03.2023, а також сплачувати встановлені договором відсотки за користування кредитом та інші платежі. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивач і ОСОБА_6 25.03.2008 уклали договір іпотеки № VІВ0GI000006251. Згідно з договором іпотеки іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 46,60 кв м, житловою площею 28,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності іпотекодавцеві. Іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі іпотек 02.04.2008. У відповідності до ст. 6 Закону України "Про іпотеку" іпотека за договором іпотеки поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, яка належала іпотекодавцю на праві власності, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,1731, та що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0019.

ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_6 померла, а спадщину (до складу якої увійшла і передана в іпотеку нерухомість) прийняв позичальник ОСОБА_5 . У зв`язку з цим до ОСОБА_5 перейшли усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (у тому числі зобов`язання за договором іпотеки).

Ці обставини у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується, надати грошові, кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа І цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер позичальник ОСОБА_5 , чого також ніхто зі сторін не заперечує.

Позичальник за життя допустив прострочення виконання зобов`язань щодо повернення отриманого кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами та інших платежів.

У зв`язку з цим станом на 15.04.2021 за кредитним договором рухається заборгованість у розмірі 851395,98 грн., яка складається з:

131 585,66 грн. - заборгованість за наданим кредитом;

216 718,82 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами;

503 091,50 грн. - пеня за порушення грошового зобов`язання, що підтверджується розрахунком, наданим банком.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Стаття 1218 ЦК України закріплює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 17 Закону України "Про іпотеку" не містить такої підстави для припинення іпотеки, як смерть боржника за основним зобов`язанням та/або смерть іпотекодавця.

Нормою ч. 1 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ч. 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку».

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно прожив разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6 місячного строку з часу відкриття спадщини не заявив про відмову від неї.

Статтею 1281 ч.ч. 2,3 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить не пізніше шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`являти свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавців не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, котрі прийняли спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини, або про одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавців не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено, що позивач-зустрічний відповідач не знав і не міг знати, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер позичальник ОСОБА_5 , згідно спадкової справи № 176/2020 майна померлого 21.06.2020 відповідачі-зустрічні позивачі свідоцтв про право на спадщину не отримали.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, відповідачі-зустрічні позивачі прийняли спадщину, оскільки проживали разом зі спадкодавцем, не відмовилися від неї у встановлений законом строк.

Цих обставин ніхто зі сторін не заперечує, у суду відсутні обґрунтовані сумніви у достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає позов законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.

Щодо доведеності припинення зобов`язання.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втратні переданої В іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст.ст. 12 ч.3, 60, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тому суд вважає що зустрічний позов ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про припинення правовідношення за кредитним договором є незаконним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVTN AND OTHERS v. UKRAINE. № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до Закону від 15 березня 2022 року N9 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України розділ VI «Прикінцеві положення» Закону «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія:

- статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки);

- статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки); статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти);

- статей 41,47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Враховуючи, що воєнний стан в Україні триває, виконання судового рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах повинно бути зупинено на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

На підставі вищенаведеного, ст. 1, ч.5 ст. 3, ст.ст. 6, 12, 17, ч.ч. 1,2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 15, 16, 526, 527, 530, ч.1 ст. 608, ст. 610, ч.ч. 1,3 ст. 1049, ч.ч. 1,2 ст. 1054, ст. 1218, ч.3 ст. 1268, ч.ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України, керуючись ст.ст. 10-13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ вул. Грушевського 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро вул. Набережна Перемоги 50, ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Бершадської міської ради (вул. Героїв України 23, м. Бершадь Гайсинського району Вінницької області) про звернення стягнення - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIB0GI від 25.03.2008 в сумі 851395,98 грн. (131585,66 грн. - заборгованість за наданим кредитом, 216718,82 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, 503091,50 грн. - пеня за порушення грошового зобов`язання) звернути стягнення на будинок зі всіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 46,60 кв.м, житловою площею 28,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1731 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0019, шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах з визначенням його ціни при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій після припинення мораторію.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ) до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ вул. Грушевського 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро вул. Набережна Перемоги 50, ) про припинення правовідношення за кредитним договором - відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 12770 грн. 94 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Гуцол