Справа № 462/79/24
Провадження № 2/201/2638/2024
УХВАЛА

08 жовтня 2024 року місто Дніпро

Суддя Жовтневого районного суд міста Дніпропетровська Демидова С.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Демидової С.О. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 03 травня 2024 року з Залізничного районного суду міста Львова надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

08 травня 2024 року ухвалою суду відкрито загальне провадження, по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

07 жовтня 2024 року до суду від третьої особи ОСОБА_1 через Електронну пошту надійшла заява про відвід судді Демидової С.О., в обґрунтування якої зазначено, що відвід заявлено через не допущення третьої особи у якості представника позивача до відеоконференцій.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Порядок вирішення заяви про відвід унормовано ст. 36-41 ЦПК України.

Так, ст. 36 Кодексу передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість (ст. 40 ЦПК України).

Так, відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Частиною 3 ст. 40 ЦПК України визначено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 09.11.2006 року по справі «Білуха проти України» Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначено, що відповідно до сталої практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності («Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду («Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного («Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

У рішенні від 10 грудня 2009 р. у справі «Мироненко та Мартенко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм.

На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності.

Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Суд зазначає, що ухвалою суду від 08 травня 2024 було задоволено клопотання саме позивача ОСОБА_2 про проведення судових засідань в режимі відеоконференції за його участі, а не третьої особи ОСОБА_1 (т. 1, а.с.111).

В подальші судові засідання суд виходив підключаючи позивача до відеоконференції, проте останній не під`єднувався до такої, про дане свідчать протоколи судового засідання від 30 травня 2024 року (т.1 а.с.197-198), від 26 червня 2024 року (а.с.218-219), від 12 вересня 2024 року (т.2 а.с.33-34).

Після судових засідань від третьої особи ОСОБА_1 , який в заявах прописує, що він є представником ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, надходили клопотання, в яких останній просив повідомити з яких підстав не відбувались відеоконференції.

В подальшому, судом надавались відповіді на заяви третьої особи. (т.1, а.с.210), (т.1 а.с.228), (т.2 а.с.49).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Зважаючи на той факт, що дана справа відкрита у загальному провадженні і справа не є малозначною, представником позивача може бути виключно адвокат, дане узгоджується з ст. 60 ЦПК України, а отже суд не бере до уваги твердження третьої особи про те, що ОСОБА_1 є представником позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Посилання третьої особи ОСОБА_1 на «Основні принципи, що стосуються юристів» прийняті восьмим Конгресом ОНН, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року, свідчать про право ОСОБА_1 на звернення до суду та захист своїх прав та інтересів. Крім того суд звертає увагу, що в даних нормах мова іде про кримінальне право, норми якого не застосовуються в даній справі.

Щодо посилання ОСОБА_1 на Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року, суд зазначає, що даним рішенням здійснюється тлумачення термінів «Захисник» та ототожнення даного терміну з терміном «Адвокат». Конституційний Суд України розтлумачував статтю 59 Конституції України, статтю 44 Кримінально-процесуального кодексу України, статті 268, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про право вільного вибору захисника), а отже всі статті, які було розтлумачено судом крім ст. 59 Конституції України, не мають відношення до даної категорії справ, адже це різні галузі права.

Посилання ОСОБА_1 на ч.3 ст.8 Конституції України: «і навіть за умови, якщо це право не передбачене відповідними законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена у його реалізації» не відповідає дійсності, адже ст. 8 Конституції України не має частини третьої.

В свою чергу, стаття 59 Конституції України, свідчить про те, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Конституційним Судом України дана норма була розтлумачена наступним чином: «треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.»

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина. Цивільно-процесуальним кодексом України чітко розмежовано право на представництво у суді та встановлено, яка особа може бути представником, а отже кожен має дотримуватись даних норм.

Також суд звертає увагу на те, що позивач самостійно ухиляється від підключення до відеоконференцій, а третьою особою ОСОБА_1 клопотань про проведення судових засідань в режимі відеоконференції суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України, учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Зважаючи на факт того, що клопотання про проведення відеоконференції надходило лише від позивача, судом було задоволено таке клопотання виключно ОСОБА_2 , від третьої особи ОСОБА_1 жодних клопотань про проведення відеоконференції до суду не надходило.

З огляду на зазначене, підстави, на які посилається ОСОБА_1 у своїй заяві про відвід судді не містять в собі будь-яких відомостей щодо можливої упередженості судді, не ставлять під сумнів її об`єктивність, а також не вказують на будь-які інші підстави передбачені законом для її відводу.

Зважаючи на викладене заявлений відвід слід визнати необґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 36-41ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати необґрунтованим заявлений третьою особою ОСОБА_1 відвід судді Демидової С.О. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Справу № 462/79/24 (провадження № 2/201/2638/2024) за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третьої особи ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди передати до канцелярії суду для вирішення питання про відвід судді у порядку ст. 40 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Демидова