УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 372/1395/24

провадження № 61-13044ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Круковська Руслана Ігорівна, на постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації половини вартості відчуженого майна,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості відчуженого майна не в інтересах сім`ї автомобіля BMW X6, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2993 см, номер кузова НОМЕР_1 , в сумі 1 213 010,00 грн та судові витрати.

Позов мотивований тим, що 01 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. 05 листопада 2022 року ними придбано автомобіль BMW X6, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2993 см, номер кузова НОМЕР_1 . Договір купівлі-продажу № 8047/2022/2495961 від 05 листопада 2022 року на підставі якого подружжя придбало вказаний автомобіль, був підписаний ОСОБА_1 . Станом на травень 2023 року позивач разом зі своїми дітьми проживала та проживає у АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 проживав та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року у справі № 752/11106/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

Вказувала, що згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у м. Києві від 22 листопада 2023 року № 31/26-823аз, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб BMW X6, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2993 см, номер кузова НОМЕР_1 , 31 травня 2023 року перереєстрований на ім`я ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 8047/2023/3851435 від 31 травня 2023 року. Згідно Бюлетеня авто товарознавця № 133 від 19 лютого 2024 року, ціна продажу автомобіля становить 2 426 020,00 грн. Разом з тим, позивач не надав відповідачу письмової згоди на відчуження цього транспортного засобу. Зазначала, що отримані від продажу автомобіля кошти не пішли на потреби сім`ї та продаж автомобіля було здійснено не в її інтересах, тому наявні підстави для стягнення відповідної грошової компенсації вартості відчуженого майна.

У березні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Панич О. В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій останній просив накласти арешт на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 1 213 010,00 грн. та накласти арешт на належні ОСОБА_1 грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 1 213 010,00 грн, що знаходяться (обліковуються) у банківських та інших фінансово-кредитних установах на території України, на рахунках, що будуть виявлені Державною виконавчою службою або приватним виконавцем у процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, крім рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Заява мотивована тим, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації половини вартості відчуженого майна не в інтересах сім`ї автомобіля BMW X6, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2993 см, номер кузова НОМЕР_1 , в сумі 1 213 010,00 грн. Враховуючи дії відповідача, зокрема, таємне, без відома та згоди ОСОБА_2 відчуження належного їй на праві спільної сумісної власності автомобіля, після відкриття провадження у даній справі, ним будуть вживатися всі можливі дії, спрямовані на утруднення та унеможливлення виконання судового рішення, у тому числі і шляхом відчуження належного йому майна та шляхом зняття грошових коштів, що знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 у фінансових установах України. Обраний спосіб забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства щодо співмірності, розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Також зазначено про те, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань вбачається, що відносно ОСОБА_1 здійснюється розгляд кримінального провадження, у зв`язку з тим, що останній умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, в умовах воєнного стану заволодів нерухомими майном ОСОБА_4 (батько ОСОБА_2 ), яке розташовується в Обухівському районі Київської області, шляхом укладення договорів купівлі-продажу, використовуючи підроблену довіреність, чим завдав останньому значну матеріальну шкоду. Отже, ОСОБА_1 систематично вчиняє дії, які направлені на незаконне позбавлення як ОСОБА_2 так і її батька належного їм на праві власності майна.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою районного суду, 15 квітня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Панич О. В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року скасовано.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на належних йому банківських рахунках, відкритих в банківських установах України, у межах суми 1 213 010,00 грн. В решті вимог заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву, апеляційний суд виходив із того, що вказаний захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами, та дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви в частині накладення арешту на майно відповідача, апеляційний суд виходив із того, що накладення арешту як на грошові кошти в межах суми 1 213 010,00 грн так і на майно в межах суми 1 213 010,00 грн відповідача матиме подвійне забезпечення позовних вимог, арешт грошових коштів і майна на загальну суму, що вдвічі перевищує ціну позову суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову.

24 вересня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Круковська Р. І., через засоби поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, задовольняючи заяву ОСОБА_2 не прийняв до уваги, що останньою не надано доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження неплатоспроможності відповідача.

Перевіривши доводи касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення цивільним судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції установив, що предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача грошової компенсації половини вартості відчуженого майна, а саме: автомобіля BMW X6, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2993 см, номер кузова НОМЕР_1 , в сумі 1 213 010,00 грн.

Вимоги позову направлені на захист прав позивача, зокрема права спільної сумісної власності на рухоме майно.

Тому висновок суду апеляційної інстанції про накладення арешту на грошові кошти відповідача, що знаходяться на банківських рахунках, відкритих у банківських установах, в межах суми 1 213 010,00 грн, за виключенням сум, які підлягають сплаті як обов`язкові платежі, податки та збори, заробітної плати є ефективним захистом можливих порушених прав позивача від недобросовісних дій з боку відповідача, задля забезпечення позивачці реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вжиті апеляційним судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та будуть достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, забезпечать баланс прав та обов`язків сторін у справі та усунуть можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Слід зазначити, що відповідно до статті 158 ЦПК України заявник може звернутися до суду з мотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК Українипитання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК УкраїниВерховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Круковська Руслана Ігорівна, на постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації половини вартості відчуженого майна.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко