КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 756/3544/20

номер провадження №22-ц/824/11136/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Сенс Банк» - Півторака Тараса Олеговича

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року /суддя Белоконна І.В./

у справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку

та за об`єднаним позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Сенс Банк», Державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Київської області Попової Олександри Валеріївни про скасування рішення державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», через свого представника у березні 2020 року звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку, в якій з урахуванням уточнення /т. 2 а.с. 176/ ставило вимоги визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку.

05 червня 2020 року ОСОБА_3 через свого представника також звернулася до суду із позовом до АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», та Державного реєстратора Попової О.В. КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Київської області, в якому просила скасувати рішення зазначеного державного реєстратора, індексний номер 40909572 від 03.05.2018, згідно з яким 02.05.2018 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 25975800 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі - Договору іпотеки від 28.04.2007 та припинити право власності АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК»).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року у задоволенні первісного позову Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку - відмовлено.

Об`єднаний позов ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», Державного реєстратора Попової Олександри Валеріївни Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Київської області, про скасування рішення державного реєстратора - задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Комунальне підприємство «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни, індексний номер 40909572 від 03.05.2018, згідно з яким 02.05.2018 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 25975800 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підставі - Договору іпотеки від 28.04.2007 та припинити право власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»). /т. 2 а.с. 244-251/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ «Сенс Банк» - Півторак Т.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги банку, відмовивши у вимогах об`єднаного позову.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема не враховано, що п. 4.5 Іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема і шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку». Судом першої інстанції не враховано те, що 08.04.2011 між ОСОБА_3 та Банком було укладено ще один Договір Кредиту № 700.5/29-KNV про надання 220 000 грн. Іпотекодержатель задовольнив свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки, тільки в рахунок забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту № 700.5/29-KNV від 08.04.2011 року, який було надано в гривнях. Банк вимагав сплатити борг тільки за Кредитним договором № 700.5/29-KNV від 08.04.2011 року, кредитні кошти за яким було надано в гривнях, розмір якого станом на 06.09.2017 року складав 1 489 454,86 грн., про що направляв відповідну вимогу - рекомендоване письмове повідомлення від 26.09.2017 року, яке було вручено повнолітньому члені сім`ї ОСОБА_3 , що підтверджується підписом особи, яке міститься на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення. Наголошував, що з 25.12.2021 року ОСОБА_3 знаходиться поза межами України та не може використовувати квартиру предмет іпотеки, як місце постійного проживання. Отже, позивач не довела належними та допустимими доказами розповсюдження дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини.

Представник банку в судове засідання не з`явився, клопотав про розгляд справи за його відсутності, інші відповідачі також не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, враховуючи участь у судовому засіданні представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 , який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у позовних вимогах як за первісним так і за об`єднаним позовами, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», та ОСОБА_3 було укладено Договір Кредиту № 10-29/3354, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 134 400,00 доларів США зі сплатою 11 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку визначеному цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, між банком та ОСОБА_3 28.04.2007 було укладено Договір Іпотеки № 02-10/1448, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в іпотеку АТ «Укрсоцбанк» нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової О.В., індексний номер 40909572 від 03.05.2018, 02.05.2018 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №25975800 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі - Договору іпотеки від 28.04.2007, яка належала ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири від 20 квітня 2007 року

Задовольняючи вимоги об`єднаного позову, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Іпотечного договору № 02-10/1448 від 28.04.2007, 4.1. у разі невиконання, або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5 Іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі- продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 28.04.2007), іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 554/14813/15-ц (провадження № 14-66 цс 18) вказала, що суди першої й апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (підпункти 5.2.1 і 5.2.2 пункту 5.2 договору іпотеки). Проте, як встановили суди, докази укладення такого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у матеріалах справи відсутні. А тому прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, є. протиправним. Велика Палата Верховного Суду з такими висновками судів погоджується.

Верховний Суд у Постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 367/7589/15-ц зробив висновок про те, що відповідно до норми закону, яка діяла на момент укладення іпотечного договору, передача права власності на предмет іпотеки була можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, зазначивши, що суди не звернули уваги, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, але ніяк не на підставі застереження в іпотечному договорі. Таке застереження може тільки визначати умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Такого ж висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, зазначивши, що Закон N 898-ІV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вказано, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Суд першої інстанції дійшов висновків, що спірна квартира станом на день вчинення оспорюваних реєстраційних дій (02.05.2018) підпадала під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, загальна площа не перевищує 140 кв. м., використовується як місце постійного проживання ОСОБА_3 , та іншого майна у його приватній власності не має. Ті обставини, що ОСОБА_3 тимчасово проживає за межами України, не встановлюють факту її приватної власності щодо іншого майна, окрім предмету іпотеки.

Враховуючи вищенаведене та те, що у державного реєстратора були відсутні підстави для реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «СЕНС БАНК», суд першої інстанції дійшов висновків, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а об`єднаний позов задовольнити, у зв`язку з чим скасувати рішення державного реєстратора Комунальне підприємство «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни, індексний номер 40909572 від 03.05.2018, згідно з яким 02.05.2018 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 25975800 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підставі - Договору іпотеки від 28.04.2007 та припинити право власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»).

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, встановлено, що 28.04.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке змінило найменування на AT «Сенс Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір Кредиту № 10-29/3354, відповідно до якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 134 400 (Сто тридцять чотири тисячі чотириста) доларів США 00 центів, зі сплатою 11 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку визначеному цим Договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором Кредиту, між Банком та Позивачем 28.04.2007 року було укладено Договір Іпотеки № 02-10/1448 відповідно до якого ОСОБА_3 передала в іпотеку AT «Укрсоцбанк» нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Сторони Іпотечного договору, у разі неналежного виконання умов Кредитного та/або Іпотечного договорів погодили, що у кредитора виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, між сторонами погоджено та укладено договір про задоволення вимог Іпотекодержателя у формі іпотечного застереження, яке міститься у Іпотечному договорі.

Також судом встановлено, що 08.04.2011 між ОСОБА_3 та Банком було укладено ще один Договір Кредиту № 700.5/29-KNV, не відновлювальної кредитної лінії.

11.12.2012 ОСОБА_3 і Банк уклали Договір про внесення змін і доповнень до Договору іпотеки № 02-10/1448, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального ОКРУГУ Кравченко І.В., за реєстровим № 2113 (містяться в матеріалах справи).

На підставі Договору про внесення змін до Договору іпотеки сторони визначили, що іпотека створена за цим Договором забезпечує виконання зобов`язань Іпотекодавця, що витікають з Договору Кредиту № 10-29/3354 від 28.04.2007 року та Договору кредиту № 700.5/29-KNV від 08.04.2011 року, в тому числі, не обмежуючись, зобов`язання Іпотекодавця та вимоги Іпотекодержателя щодо: - повернення Іпотекодавцем кредиту, наданого Іпотекодержателем за умовами Договору Кредиту № 10-29/3354 від 28.04.2007 року в сумі 17 208,41 доларів США; - повернення Іпотекодавцем кредиту, наданого Іпотекодержателем за умовами Договору Кредиту № 700.5/29-KNV від 08.04.2011 року в сумі 615 306,96 грн. /т. 2 а.с. 16, 18 вимога/

Так, за умовами Договору про внесення змін і доповнень до Договору іпотеки, предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 , забезпечує виконання зобов`язань Іпотекодавця як за Кредитним договором № 10-29/3354, так і за Кредитним договором № 700.5/29-KNV.

З урахуванням того, що саме позичальник неналежним чином виконувала зобов`язання за Договором Кредиту, з огляду на що утворилася заборгованість, у AT «Укрсоцбанк» виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

На підставі запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40909572 від 03.05.2018 року, що здійснений державним реєстратором Комунального підприємства Центр розвитку та інвестицій Васильківського району Поповою О.В., право власності на предмет іпотеки зареєстровано за ПАТ Укрсоцбанк.

При цьому, Іпотекодержатель задовольнив свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки, тільки в рахунок забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Договором Кредиту № 700.5/29-KNV від 08.04.2011 року, який було надано в гривнях.

Державним реєстратором при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зазначено в якості підстав для виникнення права власності письмову вимогу ПАТ «Укрсоцбанк» від 26.09.2017 року, рекомендоване письмове повідомлення від 26.09.2017 року.

Зокрема, у письмовій вимозі ПАТ «Укрсоцбанк» від 26.09.2017 року зазначено, що ПАТ «Укрсоцбанк» має право вимоги заборгованості по Кредитному договору №700.5/29-KNV від 08.04.2011 року.

Цією вимогою Банк вимагав сплатити Борг тільки за Кредитним договором №700.5/29-KNV від 08.04.2011 року, кредитні кошти за яким було надано в гривнях, розмір якого станом на 06.09.2017 року складав 1 489 454,86 грн.

Крім того, за поясненнями самої ОСОБА_3 з грудня 2021 року вона проживає за кордоном України, отже, це не є її єдиним місцем проживання.

Таким чином, судом першої інстанції не у повному обсязі досліджені обстави справи та зроблено передчасний висновок про те, що до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З врахуванням встановлених обставин справи, рішення суду щодо задоволеного об`єднаного позову за вимогами ОСОБА_3 підлягає скасуванню, вимоги позову задоволенню не підлягають.

Щодо вимог первісного позову, апеляційний суд вказує на те, що відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 .

Звертаючись з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили користування квартирою, позивачем не дотримано вимог ст. 405 ЦК України, не надано доказів відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Таким чином, вимоги позову є передчасними.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Сенс Банк» - Півторака Тараса Олеговича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року - скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку та у задоволенні об`єднаного позову ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Сенс Банк», Державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Київської області Попової Олександри Валеріївни про скасування рішення державного реєстратора, - відмовити.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: