Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5507/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вилоцької селищної ради про визнання права власності на спадкове майно за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Хемишинець Е.І., звернулася до суду із позовною заявою до відповідача Вилоцької селищної ради про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 батько позивачки та чоловік спадкодавця, який помер раніше. Батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, заповітів не залишали. Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина за законом. За змістом довідок Виконавчого комітету Вилоцької селищної ради від 04.07.2024, останнім місцем реєстрації та проживання ОСОБА_5 було АДРЕСА_1 . Разом із нею проживала ОСОБА_1 , донька. До складу спадщини, що відкрилася на день смерті її матері, ввійшла земельна ділянка площею 1,52 га, розташована на території Перехрестівської сільської ради, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 05.12.2000, І-ЗК № 041260.

Позивачка прийняла спадщину матері як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із нею на день відкриття спадщини, що підтверджується вказаною Довідкою. Інші спадкоємці за законом першої черги відсутні. Позивачка не може у нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через необхідність підтвердження прийняття спадщини та набуття права шляхом успадкування в судовому порядку: позивачка постійно проживала разом із матір`ю на день відкриття спадщини, проте адреса реєстрації її місця проживання не є адресою реєстрації місця проживання позивачки та правовстановлюючий документ був втрачений спадкодавцем ще при житті у спадкоємця в наявності є лише його копія яка підтверджує належність права власності на землю спадкодавцю. Тому набуття права власності позивачкою не визнається, через це позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав, передбачених нормами ЦК України.

Позивачка та її представник про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в підготовче засідання не з`явилися, однак згідно прохальної частини позову, представник позивачки просила суд проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити.

Представник відповідача будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, заперечень проти вимог позивачки не має.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть.

Останнім місце проживання спадкодавця було АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка Виконавчого комітету Вилоцької селищної ради від 04.07.2024.

Заповіту померла не залишила, а тому спадкування відбувалось за законом.

Суд констатує, що позивачка після смерті матері спадщину прийняла на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживала із спадкоємцем на день її смерті, що стверджується довідкою Вилоцької селищної ради від 04.07.2024.

Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері, оскільки чоловік спадкодавця та батько позивачки ОСОБА_4 помер раніше своєї дружини - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті матері позивачки залишилось спадкове майно - земельна ділянка площею 1,52 га, розташована на території Перехрестівської сільської ради, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 05.12.2000, І-ЗК № 041260.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Позивачка звернулася до нотаріальної контори, однак нотаріусом, було відмовлено позивачці у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну земельну ділянку, у зв`язку із відсутністю оригінала правовстановлюючого документа, а також у зв`язку з тим, що місце реєстрації позивачки відмінне від місця проживання спадкодавця.

Правовстановлюючий документ втрачено, у позивачки наявна тільки його копія.

Таким чином позивачка позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1261, 1268, 1270,1274 ЦК України, Постановою ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,52 га, розташовану на території Перехрестівської сільської ради, Виноградівського району Закарпатської області із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 05.12.2000, І-ЗК № 041260, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3555.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко