Справа № 553/2958/23
Провадження № 2/553/1437/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.09.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого - судді Грошової Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Чемерис І.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020 в сумі 34580,00 грн.,

в с т а н о в и в :

03.11.2023 до Ленінського районного суду м. Полтави надійшов позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в інтересах якого діє представник - Кравчук М.А. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020 в сумі 34580,00 грн.

В обґрунтування позовний вимог позивач зазначає, що 26.11.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 2493091, згідно з умовами якого відповідач отримала 7 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 26.12.2020 року. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору.

Умови чинного законодавства та п. 3.2.6. Кредитного договору № 2493091 від 26.11.2020 - позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника. Пункт 7.1. Кредитного договору №2493091 від 26.11.2020 року визначає, що Цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Укладаючи Кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням від 26 листопада 2020 року вих. № 34031904. Підтвердженням добровільного укладення позивачем даного договору підтверджує довідка по заяві на кредит № 2493091 від 26.11.2020 року , що заповнена позивачем.

11.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимог № 64-МЛ. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимог № 64-МЛ від 11.03.2021.

Сума заборгованості відповідача становить 34580 грн. 00 коп., відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог № 64-МЛ від 11.03.2021 з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 7 000,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить - 1 330,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам становить - 26 250,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить - 00 грн.

Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 20584076/1 від 10.05.2021.

10.04.2024 Ленінським районним судом м. Полтави ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 553/2958/23 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Кредит-Капітал", в інтересах якого діє представник - Кравчук М.А. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ - КАПІТАЛ" заборгованість за кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020, за період з 10.03.2021 по 10.05.2021 (включно), в розмірі 34580,00 грн.; стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ - КАПІТАЛ" витрати по сплаті судового в сумі 2684,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 04.09.2024 заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Яреська Тараса Віталійовича про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2024 року задоволено - заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 553/2958/23 (провадження № 2/553/342/2024) від 10 квітня 2024 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020 в сумі 34580,00 грн. скасовано - призначено справу до розгляду в судовому засіданні, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

11.09.2024 представником відповідача - адвокатом Яреськом Т.В. подано до суду відзив сформований в системі «Електронний суд» 11.09.2024, в якому він зазначає, що відповідач не заперечує факт укладення Кредитного договору № 2493091 із ТОВ «Мілоан». В той же час, відповідач категорично не погоджується із розміром заборгованості, що розрахована з порушенням законодавства, суперечить умовам Кредитного договору та сталій судовій практиці, та її складовими. Позивач зазначає, що він після передачі йому права вимоги за кредитним договором, не здійснював жодних нарахувань, а сума заборгованості була йому передана первісним кредитором в такому вигляді за Договором відступлення права вимоги. Надані позивачем разом з позовною заявою розрахунки заборгованості містять очевидні помилки та безпідставні нарахування.

Зазначає, що позивач неодноразово стверджує, що він стягує виключно тіло кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом. Таким чином, позивач не має право стягувати незаконно нараховані відсотки поза межами строку кредитування. Проаналізувавши умови кредитного договору та наданий позивачем розрахунок, вбачається, що відповідно до п.1.1. Кредитного договору, ТОВ «Мілоан» зобов`язується на умовах, визначених Кредитним договором, на строк 30 днів з 26.11.2020 надати позичальнику грошові кошти у сумі 7 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути первісному кредитору кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін 26.12.2020. Сума кредиту: 7 000,00 грн. (п. 1.2.). Строк кредиту: 30 днів (з 26.11.2020 р.) (п. 1.3.). Дата повернення кредиту, комісії, процентів за користування кредитом: 26.12.2020 р. (п. 1.4.). Комісія за надання кредиту: 1 330,00 грн. (п.1.5.1.) Проценти за користування кредитом: 5 250,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2.). Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, що повинен сплатити позичальник за Кредитним договором (без врахування тіла кредиту): 6 580,00 грн. (п.1.5.). Загальні витрати включають складові, визначені у п.1.5.1. - 1.5.2. Кредитного договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається із суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом та складає 13 580,00 грн. (п.1.5.). Дані умови узгоджуються із Додатком № 1 до Кредитного договору (Графік розрахунків), згідно якого загальна сума, яку мав повернути Відповідач в кінці строку кредитування, становить 13 580,00 грн. (з врахуванням комісії за надання кредиту). Як вбачається з Розрахунку заборгованості, наданої позивачем, після спливу строку кредитування первісний кредитор нараховував проценти за підвищеною процентною ставкою, передбаченою п.1.6. Кредитного договору. Як вбачається з п.2.2.3. Кредитного договору, первісний кредитор усвідомлює, що нарахування процентів згідно п.1.6 та 2.2.3. Кредитного договору трактується ним як нарахування процентів у період прострочення (процентів за неправомірне користування кредитними коштами). Це підтверджується передостаннім абзацом п.2.2.3.: «якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою в п. 1.6. договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6. Договору».

Відтак, після спливу 30-денного строку кредитування первісний кредитор не мав права нараховувати проценти за правомірне користування кредитом згідно п.1.6. та 2.2.3 в розмірі згідно п.1.6. 5 % в день; по-друге, у випадку нарахування процентів як міру відповідальності згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України такі проценти повинні нараховуватися в річних, а не денних процентах; по-третє, при розрахунку загальної вартості кредиту первісним кредитором не враховано проценти за п.1.6. та 2.2.3., що узгоджується з ч.2 ст.8 Законом України «Про споживче кредитування», відповідно до якого до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом не входять платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит. Дана норма застосована відповідачем по аналогії права, з огляду на п.9.4. Кредитного договору, відповідно до якого до даних правовідносин не застосовується Закону України «Про споживче кредитування». Окремо звертає увагу, що первісний кредитор не міг застосовувати жодних процентів по Кредитному договору як відповідальність по ч. 2 ст. 625 ЦК України. З урахуванням того, що між первісним кредитором та позичальником було укладено споживчий кредит на вказані правовідносини розповсюджуються норми п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», за яким у разі прострочення споживачем у період дії карантину своїх зобов`язань за споживчим кредитом він звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення.

Також вказав, що згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів для його особистих потреб. Умови Кредитного договору, якими Позичальник повинен сплатити одноразову комісію за видачу кредиту, є нікчемними, оскільки порушують положення Цивільного кодексу України, Закони України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів». Нікчемні умови правочину не потребують їх визнання недійсними. Висновок про нікчемність комісії за видачу кредиту ТОВ «Мілоан» по подібним справам підтверджено постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.08.2024 по справі № 202/4760/23, постановою Вінницького апеляційного суду від 30.06.2023 по справі № 153/413/23.

Таким чином, за 30 днів користування кредитними коштами, відповідач зобов`язаний був сплатити 7 000,00 тіла кредиту, 5 250,00 грн. процентів за правомірне користування кредитом в межах строку кредитування, а разом 12 250,00 грн. - суму, що була чітко узгоджена з відповідачем, а не безпідставно нараховані первісним кредитором 34 580,00 грн. Просив частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020 тіло кредиту - 7000,00 грн., проценти - 5250,00 грн., а разом 12250,00 грн.

17.09.2024 представником позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Мих В.О. подано до суду відповідь на відзив сформовану в системі «Електронний суд» 17.09.2024, в якому зазначає, що 26.11.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір № 2493091 на суму 7 000 грн., зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами загальним строком 30 календарних днів, тобто до 26.12.2020 року, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача. ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону відповідача, який той використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору № 2493091 від 26.11.2020 року, що зафіксовано в ІТС товариства. Кредитний договір № 2493091 від 26.11.2020 року є укладеним в електронній формі. При укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Підписання відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору. Отже, відповідач був у повній мірі поінформований про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства, що не заперечується і позивачем. Без отримання листа на електронну адресу чи SMS-повідомлення на номер телефону відповідача, відповідно до якого було здійснено вхід на сайт Мілоана за допомогою логіна та пароля, договір між відповідачем та ТОВ «Мілоан» не був би укладений. Тобто, даний кредитний договір відповідає внутрішній волі відповідача. Отже виходячи із вищезазначеного, варто зауважити, що всі документи знаходяться в особистому кабінеті позичальника з якими вона була ознайомлена на момент укладення договору, погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами Договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Зазначив, сума заборгованості складає 34 580 грн., відповідно до виписки з особового рахунку за Кредитним договором, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 7 000 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 26 250 грн., прострочена заборгованість за комісією становить - 1 330 грн.. Представник позивача наголошує, що нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до нижчезазначених пунктів Кредитного договору № 2493091 від 26.11.2020 року, а саме: 1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 7000.00 грн. у валюті: Українські гривні. 1.3. Кредит надається строком на 30 днів з 26.11.2020 (строк кредитування). 1.4. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 26.12.2020. 1.5. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 6580,00 грн. в грошовому виразі та 1,144.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 13580.00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. 1.5.1. Комісія за надання кредиту: 1330.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. 1.5.2. Проценти за користування кредитом: 5250.00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 1.7. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. При цьому сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020 року було передано позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 64-МЛ від 11.03.2021 року. Тобто після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося.

Зауважив, що відповідно до п. 4.2. Кредитного договору № 2493091 від 26.11.2020 року у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця.

Відповідно до п.1.5.1 Договору про споживчий кредит № 2493091 від 26.11.2020 року, комісія за надання кредиту: 1330,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Встановлення ТзОВ «Мілоан» у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісію за надання кредиту недійсною визнана не була. За таких обставин позивач має право вимагати стягнення заборгованості з комісійної винагороди. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабміном на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. В той же час законодавство не звільняє відповідача (позичальника) від сплати суми кредиту, відсотків та комісію за кредит. Просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив розглядати справу без участі ТОВ «Фінансова компанія "Кредит-Капітал", вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, але доручила представляти свої інтереси адвокату Яреську Т.В.

Представник відповідача - адвокат Яресько Т.В. в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та її представника. Звертає увагу, що позивачем надано відповідь на відзив, позивач зазначає, що стягує проценти по кредитному договору з позивача в межах строку кредитування та проценти по відповідальності по ст. 625 ЦК України поза межами строку кредитування. Проте, подаючи позовну заяву, позивач не вказував, що це відсотки по ст. 625 ЦК України, відповідно, така підстава позову не була сформована. Позивач змінив підставу позову фактично в відповіді на відзив. Позов не містить розмежування процентів, що були нараховані в межах строку кредитування та процентів по 625 ЦК України. Більш того, відповідач вказував в відзиві, що згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» відповідальність по ст. 625 ЦК України не застосовується, та не могла нараховуватись Позивачем. Проте, у відповіді на відзив зазначено, що ЦК України не містить подібної заборони. Звертає увагу суду, що Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальним нормативним актом, що регулює відносини в сфері споживчого кредитування та містить таку заборону.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 листопада 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2493091, відповідно до п. 1.1-1.6 якого позикодавець зобов`язався на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума кредиту становить 7000.00 грн. у валюті: Українські гривні. Кредит надається строком на 30 днів з 26.11.2020. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 26.12.2020. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити Позичальник за цим Договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 6580,00 грн. в грошовому виразі та 1144,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 13580,00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі. Комісія за надання кредиту: 1330,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 5250,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору.

Згідно Додатку № 1 до Кредитного договору № 2493091 від 26.11.2020 Графіку розрахунків цей графік розрахунків містить розрахунок заборгованості (в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів) із зазначенням Дати платежу (повернення кредиту та сплати комісії та процентів), а саме: дата платежу 26.12.2020 до сплати: кредит - 7000,00 грн., комісія за надання кредиту - 1330,00 грн., проценти - 5250,00 грн., разом 13580,00 грн.

Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан» даною довідкою підтверджуємо, що клієнт ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким укладено договір 2493091 від 26.11.2020 ідентифікований Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор - Z97999, час відправки ідентифікатора позичальнику - 26.11.2020 16:14, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - НОМЕР_2 .

З довідки по заяві на кредит № 2493091 від 26.11.2020 зазначено суму кредиту 7000,00 грн., загальний строк кредитування: пільговий 30 днів, поточний період 60 днів; денна процента ставка протягом пільгового періоду: 2,50%, протягом поточного періоду: 5,00%. комісія за надання кредиту: 19.00% від суми кредиту. Позичальник: громадянин(ка) України ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 . Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стать: Жінка. Вік, років: 41. Номер мобільного телефону: НОМЕР_2 . Електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4. Документ, що посвідчує особу: Паспорт громадянина України НОМЕР_3 . Платіжна картка позичальника на яку має бути перерахована сума кредиту: MASTERCARD DEBIT WORLD НОМЕР_7. Банк, що випустив картку: НОМЕР_4 . Канал залучення: https://miloan.ua/ru/s/miloan-vhid-do-osobistogo-kabineta/miloan /content. ІР адреса з якої подано заяву: ІНФОРМАЦІЯ_5. Процес оформлення та розгляду заяви № 2493091: заповнення заяви 26.11.2020 18:12:50 - 26.11.2020 18:13:10; автоматична перевірка 26.11.2020 18:13:10 - 26.11.2020 18:13:23; перевірка у БКІ 26.11.2020 18:13:23 - 26.11.2020 18:13:48; скоринг 26.11.2020 18:13:48 - 26.11.2020 18:13:49; підтвердження зміни умов 26.11.2020 18:13:49 - 26.11.2020 18:14:36; обробляється 26.11.2020 18:14:36 - 26.11.2020 18:14:41; підписання договору 26.11.2020 18:14:41 - 26.11.2020 18:15:32; оброблено 26.11.2020 18:15:32. Рішення: погоджено, дата рішення: 26.11.2020.

Як вбачається з хронології вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину № 2493091 від 26.11.2020 для укладення електронного кредитного договору, сторони вчинили наступні дії в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та поза нею: 11/26/2020 введення позичальником даних по заяві 6:12:50 РМ; 11/26/2020 заяву відправлено позичальником на розгляд 6:13:10 РМ; 11/26/2020 автоматичні перевірки по заяві 6:13:10 РМ; 11/26/2020 перевірка позичальника за даними БКІ 6:13:23 РМ; 11/26/2020 скорингова оцінка позичальника 6:13:48 РМ; 11/26/2020 пропозиція позичальнику інших умов 6:13:49 РМ; 11/26/2020 Клієнту відправлено БМБ повідомлення з пропозицією інших умов 6:13:49 РМ кредитування; 11/26/2020 Клієнту відправлено е-mаil з пропозицією інших умов 6:13:49 РМ; 11/26/2020 прийняття позичальником пропозиції інших умов 6:14:36 РМ; 11/26/2020 створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) в 6:14:36 РМ особистому кабінеті позичальника; 11/26/2020 позичальнику відправлено БМБ повідомлення про погодження кредиту 6:14:36 РМ та необхідність підписати акцепт на сайті; 11/26/2020 позичальнику відправлено БМБ повідомлення з ідентифікатором (кодом) 6:14:36 РМ для підписання акцепту та укладення договору; 11/26/2020 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено 6:15:32 РМ Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); 11/26/2020 Друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в 6:15:32 РМ особистому кабінеті позичальника; 11/26/2020 Кредитні кошти перераховано на картку позичальника 6:15:32 РМ.

Листом АТ КБ «ПриватБанк» за вих. № 20.1.0.0.0/7-240125/36156 від 30.01.2024 повідомлено, що на картковий рахунок ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 № НОМЕР_5 було зараховано грошові кошти в сумі 7000 грн. від 26.11.2020. 26/11/2020 18:15:36 26/11/2020 Р33F CR 6,965. UAH 7,000.00 35.00 8,881.91 E0102161 UKR

P 33 Зарахування переказу на картку. Платіж зараховано без призначення, як р2р платіж, тому інформація про платника відсутня.

Судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 34031904 від 26.11.2020 однак відповідач, порушуючи умови договорів, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином в частині погашення заборгованості не виконував.

Так, згідно картки обліку виконання договору, відомостей про щоденні нарахування та погашення та виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020 ОСОБА_1 наданим позивачем вбачається, що за заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за Кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020, за період з 10.03.2021 по 10.05.2021 (включно) складає 34580,00 грн.; прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн.; прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 26250,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 1330,00 грн.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язанні з нею.

Частиною 8 ст. 11 цього Закону встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, із вказаного вбачається, що Договір про споживчий кредит № 8731759 від 15.09.2023 був укладений в електронній формі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

11.03.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 64-МЛ, згідно п.п. 1.1. - 1.2., 6,1., 6.2.3. якого за цим договором на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними і договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. У відповідності до умов цього Договору Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові Права вимоги до Боржників які виникли у Кредитора внаслідок укладення з Боржниками Кредитних договорів та надання Кредитором Боржникам кредитних коштів, та які входять до Портфелю Заборгованості. Загальний розмір Портфеля Заборгованості Боржників, Права вимоги до яких відступаються, складає 50 169 426 гри. 91 коп. станом на дату підписання Сторонами цього Договору. Права Вимоги переходять до Нового Кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого Новий Кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання Новим Кредитором та Кредитором умов, шо визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається.

Як вбачається із Витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 64-МЛ від 11 березня 2021 під порядковим номером 865 зазначений боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер кредитного договору 2493091, дата підписання договору 26.11.2020, дата закінчення договору 26.12.2020, сума виданого кредиту - 7000 грн., валюта грн., залишок по тілу кредиту - 7000,00 грн., залишок по відсоткам 26250,00 грн., залишок по комісії 1330,00 грн., загальна сума заборгованості - 34580,00 грн.

10 травня 2021 року за вих. № 20584076/1 ТОВ «Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на адресу ОСОБА_1 надіслано претензію, в якій доведено до відому останньому існування заборгованість в сумі 34580 грн., яку позивач просив негайно погасити.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.

Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом із цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19), від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (п. 81, 83-85, 87, 91, 93).

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.

Отже, боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за "користування кредитом". Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за "користування кредитом" можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Крім того, необхідно зауважити, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за договорами кредиту та позики проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки.

За умовами кредитного договору № 2493091 від 26.11.2020 кредит у розмірі 7000,00 грн. надається строком на 30 днів з 26.11.2020, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 26.12.2020. Проценти за користування кредитом 5250 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту а кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором фіксована.

Так, відповідно до кредитного договору № 2493091 від 26.11.2020, узгоджена сторонами договору сума відсотків становить 5250,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку.

Слід зауважити, що у договорі можливість нараховувати проценти за межами строку кредитування (п.1.6., 2.2.3.) визначена у разі якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватися кредитом. При цьому, позивачем не заявлено до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене сума заборгованості за відсотками підлягає стягненню за період дії кредитного договору № 2493091 від 26.11.2020 в сумі 5250,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення комісії суд зазначає наступне.

Пунктом 1.5.1. кредитного договору № 2493091 від 26.11.2020 передбачено, що комісія за надання кредиту: 1330,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору;

15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

Отже, ч. 2 ст. 8 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії за надання кредиту, а передбачають сплату комісії пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 13.07.2022 року № 363/1834/17, зауважено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного суду в постанові від 20.07.2022, прийнятій по справі №343/557/15-ц, провадження №61-10414св20, умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону.

Так, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за надання кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання фінансового інструменту.

Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено одноразову плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1.5.1 договору про споживчий кредит № 2493091 від 26.11.2020 умови щодо обов`язку позичальника сплатити одноразову комісію за надання кредиту в сумі 1330,00 гривень, є нікчемними.

Крім того, як вбачається зі змісту договору від 26.11.2020 відповідач погодив комісію «за надання кредиту» в розмірі 1330,00 грн., засвідчивши це своїм електронним підписом, тоді як у договорі позивач не зазначив та не надав доказів, переліку послуг «за надання кредиту» та їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»..

За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісії за надання кредиту, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії - 1330,00 грн. є необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020 у сумі 12250,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 7000,00 грн., заборгованість за відсотками - 5250,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України» від 18 липня 2006 року; «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2684,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 950,81 грн. (12250х2684:34580 = 950,81), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, представник відповідач просить стягнути з позивача понесені витрати за надання професійної правничої допомоги пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 7800,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7800,00 грн. позивачем надано:

- копію Договору про надання правничої (правової) допомоги від 06.08.2024, укладеного між адвокатом Яресько Тарасом Віталійовичем та ОСОБА_1 та Додаток № 2 до даного договору;

- акт приймання-передачі послуг № 1 від 10.09.2024;

- розрахункову квитанцію № 10/09/24 від 10.09.2024;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8815/10 від 13.03.2020;

- копію ордера на надання правничої допомоги серії АІ № 1693687 від 11.09.2024.

Договором про надання правничої (правової) допомоги від 06.08.2024 визначено, що предметом даного Договору є наступне: Адвокат приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надані Клієнту правничу (правову) допомогу щодо: надання правової інформації, консультації і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій, адвокатських запитів) та іншій документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжили заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); здійснювати представництво інтересів Клієнта перед фізичними та юридичними особами, в державних та судових органах України усіх рівнів, а також в усіх без винятку підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, органах місцевого самоврядування, органах внутрішніх справ, органах прокуратури, органах досудового розслідування, в усіх судах, що входять до системи судоустрою України, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Службі безпеки України, Офісу Генерального прокурора України, Спеціальної антикорупційної прокуратура, органах Національної поліції України, Державному бюро розслідування, податковій поліції, слідчих підрозділах Державцем палаткової служби Украйні, управління фінансових розслідувань, органах внутрішніх справ, прокуратурі, слідчих управліннях, слідчих відділах, слідчих підрозділах, всіх органах досудового розслідування, слідчих, детективах, Фонді державною майна, банківських установах органах, що підпорядковані або регулюються Міністерством юстиції України, в тому числі, але не виключно, приватних виконавців, з будь-яких питань, тощо, в тому числі, і щодо розкритій конфіденційної персональної інформації, інформації з обмеженим доступом. Банківської та/або нотаріальної таємниці.

Згідно п. 3.1 Договору про надання правничої (правової) допомоги від 06.08.2024 розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу, визначається Сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємного частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути ні кладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін.

Як вбачається з п. 1. - 3.1. Додатку № 2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 06.08.2024 адвокат Яресько Т.В. та ОСОБА_1 укладений даний Додаток до Договору про надання правничої (правової) допомоги про наступне даний Додаток визначає порядок оплати правничої (правої) допомоги (надалі -«Гонорар» Адвокату за: представництва інтересів Клієнта в суді І інстанції з метою складення відзиву по справі № 553/2958/23, участь в судових засіданнях, незалежно від кількості. Адвокат зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів Клієнта у суді першої інстанції, відповідно до підсудності справи. Вартість послуг за домовленістю Сторін складає фіксований Гонорар у сумі 12 000,00 грн. Порядок оплати Гонорару: Оплата послуг, зазначених в п.1 даного Додатку здійснюється шляхом 100% авансування та повинна бути сплачена до подачі підготовлених процесуальних документів до суду.

В акті приймання-передачі послуг № 1 від 10.09.2024, складеного адвокатом Яреськом Т.В. та ОСОБА_1 зазначено, що цей акт складено про те, що на підставі Договору про надання правничої (правової) допомоги від 06.08.2024 адвокатом були надані наступні послуги: представництва інтересів Клієнта в суді І інстанції з метою складення відзиву по справі № 553/2958/23, участь в судових засіданнях, незалежно від кількості.

Відповідно до розрахункової квитанції № 10/09/24 про отримання Гонорару до Договору № 24146 від 06.08.2024 ОСОБА_1 сплатила 12000,00 коп. адвокату Яреську Т.В. за представництво інтересів Клієнта в суді І інстанції з метою складення відзиву по справі № 553/2958/23, участь в судових засіданнях, незалежно від кількості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року (справа № 922/1964/21), що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. При цьому саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Аналогічна правова позиція викладене у Додатковій постанові Верховного суду від 16.03.2023 року в справі № 927/153/22.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність витрат на правову допомогу до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ступеню складності судової справи, яка є малозначною та обсягу фактично виконаної адвокатом роботи, з урахуванням критерію необхідності та неминучості вчинення відповідних дій, оскільки позов судом задоволено частково, витрати відповідача з оплати правової допомоги покладаються на позивача пропорційно до розміру позовних вимог в задоволенні яких відмовлено.

Так, підлягають задоволенню позовні вимоги в сумі 12 250,00 грн., тому пропорційно до позовних вимог в задоволенні яких відмовлено, з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (22330,00 грн.) на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 7748,99 грн. на відшкодування судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу (12000 х 22330/34580 = 7748,99 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 137 141, 258-259, 263- 265, 279, ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020 в сумі 34580,00 грн.- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором № 2493091 від 26.11.2020 у сумі 12 250 (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" судовий збір у розмірі 950 (дев`ятсот п`ятдесят одну) гривню 81 копійку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7748 (сім тисяч сімсот сорок вісім) гривню 99 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.10.2024.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28 .

Представник позивача: Мих Вікторія Олегівна, адреса: 03127, м. Київ, пр-кт Голосіївський, буд. 132, оф. 22, РНОКПП: НОМЕР_6 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3

Представник відповідача - адвокат: Яресько Тарас Віталійович, адреса: 04071, м. Київ, а/с 2, РНОКПП: НОМЕР_8, ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Головуючий: суддя Н.М. Грошова