Справа № 386/1269/24
Провадження № 2-з/386/9/24
УХВАЛА

про забезпечення позову до подання позовної заяви

02 жовтня 2024 року смт. Голованівськ

Суддя Голованівського районного суду Кіровоградської області Гут Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Голованівськ заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку надіслала до суду заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації, яка надійшла до суду 01.10.2024.

Заяву обгрунтовує тим, що 07.09.2018 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Після чергового домашнього насильства та побиття з боку ОСОБА_2 , нею 19.06.2024 подано позовну заяву до Києво-Святошинського районного суду Київської області про розірвання шлюбу. Рішенням Києво Святошинського районного суду Київської області від 27.08.2024 шлюб розірвано.

Відповідно до свідоцова про зміну імені від 22.08.2024 прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_1 .

За час перебування у шлюбі 15.05.2023 укладно договір купівлі-продажу, предметом якого є земельна ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:000:0592, площею 3,9904 га. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Голованівського нотаріального округу Захаренком В.В., зареєстровано в реєстрі за №1031, вартість земельної ділянки становить 640000 грн. 04.07.2023, укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер :02:000:2661, площею 3,9688 га. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Голованівського нотаріального округу Захаренком В.В., зареєстровано в реєстрі за №1534, вартість земельної ділянки становит 122430 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 від 06.08.2024 №389869693, зазначені земельні ділянки на праві приватної власності зареєстровані за ОСОБА_2 , хоча бюули придбані під час перебування сторін у шлюбі.

Позивач зазначає про існування категоричної неможливості спільного користування сторонами вищевказаними земельними ділянками. Вразховуючи норми закону та фактичні обставини справи , можливим та ефективним способом захисту є здійснення реального поділу земельних ділянок, виділивши у власність відповідача спірних земельних ділдянок, зі стягненням із відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі 381215 грн. Предметом спору є дві земельні ділянки, які підлягають поділу між подружжям із наступним виділом та компенсацією позивачу грошових коштів. Позов майнового характеру , із ціною позову 381 215 грн.

Існує висока імовірність того, що ОСОБА_2 після отримання позовної заяви, під час судового розгляду та до набрання рішення суду законної сили відчужить вказані земельні ділянки чи розпорядиться ними у будь-який спосіб на власний розсуд, хоча вказані земельні ділянки є спільним майном подружжя.

Пропозиції щодо зустрічного забезпечення відсутні та недоцільні, оскільки відповідачу збитки завдані не можуть бути і не виникають негативні наслідки внаслідок застосування судом заходів забезпечення позову.

Враховуючи вище викладене, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки кадастровий номер :02:000:0592, площею 3,9904 га., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:14, та земельну ділянку :02:000:2661, площею 3,9688 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214, які знаходяться за адресою Кіровоградстька область, Голованівський район, с/рада Капітанська, право власності на яку зареєстрованор за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заборонити державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав, у тому числі , але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам ,виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районній у м.Києві державним реєстраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, окрім, як за відповідним зверненнм Національного агенства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та уповноважених ним осіб, вчиняти реєстраційні дії стосовно земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0592, площею 3,9904 га., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, та земельної ділянки :02:000:2661, площею 3,9688 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214, які знаходяться за адресою Кіровоградстька область, Голованівський район, с/рада Капітанська, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Перевіривши матеріали заяви суд доходить висновку, що вказана заява відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року по справі № 381/4019/18 ).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до пункту 4постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції). Таким чином накладення арешту на вказане нерухоме майно позбавить власника можливості користуватися вказаним майном, що є порушенням його прав. Однак не накладення заборони саме на користування майном, жодним чином не вплине на виконання рішення суду.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно змісту Закону України "Про виконавче провадження" елементами арешту майна є його опис, оголошення заборони розпоряджатися майном, обмеження в праві користування ним або його вилучення у боржника та передача на зберігання іншим особам. Отже, арешт передбачає обмеження в праві користування майном.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року у справі N 643/12369/19,арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої дол. цього майна;заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному користуванні майном.

Таким чином, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, суд вважає, що у даному випадку їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження та розпорядження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно позивач обмежився лише зазначенням, що є підстави вважати, що вищезазначене нерухоме майно під час розгляду справи може бути відчужено відповідачем на користь третіх осіб.

Тобто позивач тільки припускає, що вищезазначене майно може перейти на користь третіх осіб, але матеріали поданої заяви не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на відчуження вказаного спірного нерухомого майна або можливого вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на його відчуження.

Крім того, позивачем не враховано, що арешт передбачає не лише заборону реалізації (відчуження) майна, а й заборону користування майном, що на думку суду є невідповідним заходом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, на підставі чого, суд вважає за необхідне у задоволенні застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, - відмовити.

Щодо заборони вчиняти буд-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно і направлені на відчуження та розпорядження цим майном, то суд вважає, що така заборона є заходом забезпечення позову, спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Таким чином, заявлений позивачем вид забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно і направлене на його відчуження та розпорядження ним гарантує виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Суд при постановленні ухвали про заборону вчиняти певні дії щодо спірного майна враховує принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

При цьому вжиття такого заходу забезпечення позову не виключає його використання, а тому додаткових обмежень крім неможливості його відчуження та розпорядження ним для відповідача не існує.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння відповідача спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення та застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Одночасно суд звертає увагу відповідача на те, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, який може бути скасований у разі представлення суду доказів щодо необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією спірного нерухомо мого майна і які направлені на його відчуження та розпорядження ним є достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача та виключить можливість обмеження прав відповідача на користування нерухомим майном у повному обсязі, у зв`язку із чим, суд не вбачає необхідності застосовувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна, в той час як вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчинення зазначених вище дій щодо нерухомого майна забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та співмірності, у зв`язку з чим заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Заборона відчуження нерухомо майна стосується саме об`єктів нерухомого майна, а тому немає необхідності в конкретизації осіб, яким забороняється вчиняти певні дії щодо вказаного нерухомого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо розпорядження та відчуження об`єкта нерухомого майна :

земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0592, площею 3,9904 га., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:14, та земельної ділянки :02:000:2661, площею 3,9688 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214, які знаходяться за адресою Кіровоградстька область, Голованівський район, с/рада Капітанська, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України, подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали про забезпечення позову.

Дана ухвала відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Роз`яснити заявнику , що відповідно до ч. 4 ст.. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Вразі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом.

Копію ухвали направити сторонам - для відома, виконання.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Гут Ю. О.