__________ _ МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_ ___ ____
Пр. №2-др/521/97/24
07 жовтня 2024 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Замниборщ А.С.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом,
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Ісагіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом було залишено без задоволення (т. 3 а.с. 18-23).

У вересні 2024 року, представник ТОВ «Ісагіс», діюча на підставі ордеру від 14 листопада 2023 року, звернулася до суду із клопотанням, згідно якого просила суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Ісагіс» понесені витрати на надання правової допомоги в розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування поданого клопотання зазначила, що у відзиві на позовну заяву адвокат Драгун А.С. вказувала на те, що орієнтована сума судових витрат у зв`язку з розглядом у Малиновському районному суді м. Одеси справи № 523/15935/23, складається з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник, діюча на підставі ордерів від 09 вересня 2023 року, від 10 жовтня 2023 року, в судове засідання не з`явилися,про дату, час і місце слухання справи повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, через канцелярію суду надали клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 11, 12, 13, т. 3 а.с. 55, 57, 60 звор., 65-66).

Раніше, через систему «Електронний суд» адвокат Дідуренко С.В. надала суду заперечення на подане клопотання, в якому зазначила що ТОВ «Ісагіс» нібито двічі сплачувало адвокату Драгун А.С. по 20000,00 грн. за правову допомогу у межах даної справи, тобто 01 листопада 2023 року та 19 вересня 2024 року, але у клопотання про стягнення фігурує тільки один платіж.

Стверджувала, що у доказах судових витрат вочевидь наявні розбіжності, які не узгоджуються з передбаченими чинним законодавством витратами на правову допомогу, що підлягають стягненню в розумінні положень ст. 141 ЦПК України.

Вказувала, що провадження у даній справі було відкрито у категорії спору про захист прав споживачів зі звільненням від сплати судового збору, вимога про стягнення з останніх судових витрат не може бути задоволена.

Згідно додатковий пояснень зазначила, що клопотання представника ТОВ «Ісагіс» додано копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 36/24 від 19 вересня 2024 року, згідно якого адвокатом Драгун А.С. прийнято 20000,00 грн. від ТОВ «Ісагіс» без зазначення уповноваженої/повіреної особи підприємства.

Також на підтвердження доказів понесених витрат на правову допомогу не надано видаткових касових ордерів про передачу готівкових коштів адвокату Драгун А.С., а також не наведено особу, уповноважену ТОВ «Ісагіс» на передачу відповідних готівкових коштів адвокату.

На підставі вищевикладеного, представник позивачів просила суд залишити подане клопотання без задоволення (т. 3 а.с. 61-64, 70-73).

Представник ТОВ «Ісагіс», діюча на підставі ордеру від 14 листопада 2023 року, в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, через канцелярію суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності(т. 1 а.с. 206, т. 3 а.с. 68-69).

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Ісагіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом (справа №523/15935/23).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Ісагіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом було залишено без задоволення (т. 3 а.с. 18-23).

Так, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Розмір витрат ТОВ «Ісагіс» пов`язаних з наданням йому правничої допомоги у суді першої інстанції у зв`язку з розглядом справи №523/15935/23 (пр. №2/521/1115/24) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «Ісагіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом, підтверджується:

- довіреністю від 11 грудня 2023 року;

- договором про надання правової допомоги №22/23 від 02 березня 2023 року;

- додатковою угодою №01/24 від 09 жовтня 2023 року до договору про надання правової допомоги №22/23 від 02 березня 2023 року;

- актом приймання-передачі наданих послуг №1-1/24 до договору про надання правової допомоги №22/23 від 02 березня 2023 року;

- рахунком-фактурою №19-09/24 до акту приймання-передачі наданих послуг №1-1/24 до договору про надання правової допомоги №22/23 від 02 березня 2023 року;

- квитанцією до прибуткового касового ордеру від 19 вересня 2024 року.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини цієї справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, суд вважає, що подане клопотання представника ТОВ «Ісагіс» підлягає задоволенню та з ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь ОСОБА_5 витрати на правничу допомогу, понесені останнім у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 15000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 133, 141, 260, 261, 264, 270 ЦПК України, суд

ухвалив:

Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом, яким доповнити резолютивну частину рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року наступним абзацом:

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», , місцезнаходження: вул. Фонтанська дорога, буд. 16/6, м. Одеса, 65049, витрати на правову допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 07 жовтня 2024 року.

Суддя О.М. Сегеда