У Х В А Л А

04.10.2024 Справа №607/21476/24 Провадження №2-з/607/94/2024

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунець Н.Р., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Куксюк Андрій Леонтійович про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Куксюк Андрій Леонтійович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Колодійчук Олександр Андрійович про стягнення боргу за договором позики, визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2024 ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Куксюк А.Л. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Колодійчук О.А. про стягнення боргу за договором позики, визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення загальною площею 77.7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що предметом позову, в тому числі є стягнення боргу за розпискою та визнання договору дарування, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним. Так, у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем існує заборгованість за договором позики у розмірі 13 000 грн, яка мала бути погашена до 31.08.2024 та від погашення якої ОСОБА_2 ухиляється. При цьому його дружині ОСОБА_3 на праві приватної власності належало нежитлове приміщення № НОМЕР_1 , загальною площею 77.7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке як стало відомо позивачу нею було відчужено на підставі Договору дарування від 08.08.2024 на користь ОСОБА_4 , яка являється її матір`ю. На переконання позивача відповідачі з метою ухилення від повернення йому грошових коштів, а також з метою невиконання в майбутньому судового рішення та унеможливлення стягнення цих коштів в подальшому за рахунок спільного майна подружжя, вдалися до укладення фраудаторного правочину дарування спільного майна подружжя, а саме нежитлового приміщення, отже дії сторін договору були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому. З огляду на предмет позову позивач вважає, що відповідачі і надалі зможуть вжити заходів щодо перереєстрації чи продажу належного їм нерухомого майна, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а тому позивач просить заяву задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проаналізувавши подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Так, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Також відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Так, при вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість у подальшому виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Встановлено, що предметом виниклого між сторонами спору є стягнення боргу за договором позики, визнання недійсним договору дарування, серія та номер: 2674, від 08.08.2024, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Колодійчук О.А., предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею 77.7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та скасування рішення приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Колодійчук О.А. про державну реєстрацію прав та обтяжень (індексний номер: 74498612 від 08.08.2024) щодо вказаного нежитлового приміщення.

Так, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказує, що відповідач ОСОБА_3 з метою уникнення виконання зобов`язання за рахунок спільного майна подружжя за борговою розпискою її чоловіка ОСОБА_2 , відчужила належне їй нежитлове приміщення, загальною площею 77,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 на користь своєї матері ОСОБА_4 , а відтак враховуючи значну суму коштів, взятих у нього в борг ОСОБА_2 , позивач вважає, що відповідачі і надалі зможуть вжити заходів щодо перереєстрації чи продажу належного їм нерухомого майна, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Разом з тим, позивач на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення або значно ускладнить виконання такого судового рішення у випадку винесення його на користь позивача, не подає суду належних доказів.

Зокрема, вказуючи у своїй заяві, що відповідач ОСОБА_3 з метою уникнення виконання зобов`язання за рахунок спільного майна подружжя за борговою розпискою її чоловіка ОСОБА_2 , відчужила своїй матері ОСОБА_4 належне їй нерухоме майно, позивач не долучає до неї доказів на підтвердження таких обставин.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 395177425 від 17.09.2024, вбачається, що ОСОБА_4 є власником нежитлового приміщення, загальною площею 77,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040, на підставі договору дарування, серія та номер 2674, виданий 08.08.2024 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Колодійчук О.А.

Водночас, з вказаної інформації не можливо встановити, що іншою стороною договору дарування була ОСОБА_3 та, що вищевказане нежитлове приміщення до укладення договору дарування належало останній на праві власності. Як і не можливо встановити, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 .

Так само зазначаючи про те, що відчуження нежитлового приміщення може призвести до неможливості виконання судового рішення про стягнення боргу за розпискою, позивачем не додано до заяви доказів відсутності у власності ОСОБА_2 іншого майна чи того, що у останнього відсутні кошти на рахунках у банках, на які у випадку винесення судового рішення на користь позивача також можна звернути стягнення.

Більше того суд зауважує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення передбачає, в тому числі, можливість заборони користування майном, що, в свою чергу, порушить конституційні права відповідача ОСОБА_4 щодо розпорядження особистим майном.

Водночас частина 1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, регламентує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, враховуючи те, що заявником станом на день подання заяви не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення або значно ускладнить його виконання, суд доходить висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Куксюк А.Л. про забезпечення позову, а відтак і про відсутність підстав для її задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 149-154, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Куксюк Андрій Леонтійович про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Куксюк Андрій Леонтійович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Колодійчук Олександр Андрійович про стягнення боргу за договором позики, визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію відмовити.

Копію ухвали негайно направити ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 04.10.2024.

Суддя Н. Р. Кунець