Справа № 209/102/24
Провадження № 2/209/538/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

представниці позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Адвокат Медведєва Л.В. звернулася до суду в інтересах позивачки із вищезазначеною позовною заявою, в якій просить: визнати спільним майном подружжя: легковий автомобіль RENAULT LAGUNA, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , грошові кошти у розмірі 61436,53 грн. (вартість будівельних та ремонтних матеріалів, витрачених на поліпшення квартири ОСОБА_2 за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, б-р Незалежності, 1-71), а також вартість рухомого майна, набутого подружжям за період шлюбу на суму 381929,87 грн., а всього на суму 443366,40 грн.; в порядку розділу майна подружжя стягнути з відповідача на користь позивачки належну їй грошову компенсацію 1/2 ринкової вартості автомобілю RENAULT LAGUNA, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 у розмірі 98476,50 грн., грошову компенсацію 1/2 вартості рухомого майна у вигляді придбаних меблів та побутової техніки на суму 92488,44 грн., 1/2 вартості капітального ремонту та заміни вікон на суму 30718,27 грн., а всього 221683,20 грн.

На обґрунтування позову зазначила, що відповідач та позивач перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 12 грудня 2015 року по 08 листопада 2023 року. В період шлюбу позивачкою та відповідачем було набуте рухоме майно та здійснено ремонтні роботи на загальну суму 443366,40 грн. Сторонами за час шлюбу була набута у приватну спільну часткову власність квартира за адресою: АДРЕСА_1 . По 1/2 частки даної квартири належали позивачці та відповідачу. 04 жовтня 2023 року позивачка подарувала відповідачу належну їй 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 04 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Яловою О.М., реєстровий № 1938. Вказана квартира та все майно, що знаходиться в ній, знаходиться у розпорядженні та використовується виключно відповідачем. В даній квартирі, де сторони проживали однією сім`єю, до цього часу знаходиться майно, яке було придбане ними за час знаходження у шлюбі та яке є їх спільною власністю, а саме: поверхня газова, духова шафа, витяжка, посудомийка та миючі засоби до неї на загальну суму 25899 грн.; телевізор, холодильник на загальну суму 46704 грн.; пилосос вартістю 3535 грн.; вбудована кухня "КН-10020517, ДСП-Десмонд", вартістю 33588,87 грн.; меблі «Діана скло, сатин дуб димчатий» вартістю 28640 грн.; ліжко "Селена" вартістю 20310 грн.; матрац "Моніка" вартістю 11500 грн.; шафа-купе вартістю 14800 грн. Таким чином, загальна сума придбання меблів та техніки складає 184976,87 грн. В період знаходження в зареєстрованому шлюбі за рахунок спільних коштів подружжя позивачкою та відповідачем були також здійснені значні поліпшення цієї квартири у вигляді капітального ремонту та заміни вікон на загальну суму 61436,53 грн. Спірний автомобіль RENAULT LAGUNA, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , який був оформлений на відповідача на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19 червня 2021 року, було придбано за рахунок спільних коштів подружжя за договірною ціною 10000 грн., але його ринкова вартість станом на 22 грудня 2023 року складає 196953 грн. В теперішній час спірний автомобіль перебуває у одноособовому користуванні відповідача. Крім того, згідно розписки від 08 червня 2021 року, громадянин ОСОБА_5 отримав кошти у розмірі 5500 доларів США за продаж саме автомобілю RENAULT LAGUNA, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_2 , що свідчить про справжню договірну вартість цього автомобіля під час його купівлі-продажу. З огляду на викладене, спільними майном та коштами подружжя є: спірний автомобіль RENAULT LAGUNA, 2006 року випуску, який коштує за ринковою вартістю 196953 грн., який знаходиться у розпорядженні і використовуються в цей час виключно відповідачем; 61436,53 грн. - вартість будівельних та ремонтних матеріалів, витрачених на поліпшення квартири ОСОБА_2 , які є невід`ємними від квартири і використовуються в цей час виключно відповідачем; 184976,87 грн. - вартість рухомого майна, яке було набуто в період шлюбу, яке знаходиться у розпорядженні і використовуються в цей час виключно відповідачем. Всього на суму 443366,40 грн. Таким чином, в грошовому виразі 1/2 частина спільного майна подружжя складає 221683,20 грн.

26 січня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

28 лютого 2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позов, у якому він зазначив, що позивачка в своїй заяві зазначає, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі в період з 12 грудня 2015 року по 08 листопада 2023 року, при цьому умовчуючи, що не весь час подружжя мало стосунки, права і обов`язки, притаманні подружжю в розумінні ст. 3 СК України. Майже два роки, а саме з кінця 2020 року до кінця серпня 2022 року подружжя не проживало разом. Такому окремому режиму проживання передувала спочатку сварка між позивачкою та відповідачем, а потім окреме проживання відповідача і догляд за своєю матір`ю, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 . В позові зазначено, що 04 жовтня 2023 року за договором дарування позивачка подарувала відповідачу 1/2 частку спільної квартири. Тому не зрозуміло стороні відповідача, як може позивач витребувати у відповідача якісь суми за ремонт спільної квартири, коли вона по своїй волі, добровільно без будь яких примусів подарувала як частку квартири так і все що неподільно відноситься до цієї частки квартири. Позивачка ніякої участі не приймала в формуванні суми грошей на купівлю спірного авто. Окреме проживання після сварки, відсутність як сімейних прав так і обов`язків один перед одним, відсутність ведення спільного господарства і сімейного бюджету не дає позивачці жодних прав стверджувати, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач самостійно заробив і відклав необхідні гроші як на купівлю автомобіля, так і на рухомі речі. Згідно звіту, який був виготовлений на замовлення позивача, оцінка авто проводилася без дослідження спірного авто, методом порівняльного підходу, що не відображає реальну ринкову вартість автомобіля, бо вивчався не сам спірний автомобіль з його всіма недоліками і якостями, а авто схожі за моделлю, віком тощо. Натомість, відповідач до відзиву надає інший експертний звіт саме спірного авто, який був ретельно обстежений експертом, враховані всі недоліки конкретного авто, його експлуатацію в службі таксі тощо. За даною експертною оцінкою ринкова вартість автомобіля складає: 116196 грн. Щодо рухомого майна, відповідач бажає зазначити, що поверхня газова, духова шафа, витяжка, посудомийка, телевізор, холодильник, вбудована кухня, меблі купувалися, як вже зазначалося раніше, в період коли між позивачем і відповідачем не було ні спільного проживання, ні спільного сімейного бюджету ні спільних прав і обов`язків щодо один до одного, тому зазначені речі не можуть вважатися об`єктом права спільної сумісної власності, а є особистим майном тільки відповідача. Позивачка за бажанням забрала своєчасно з квартири: шафу купе, мікрохвильовку, набір ножів Krauff, 2 пательні Teffal, блендер, стіл комп`ютерний, шафу, стілець комп`ютерний, обігрівач, набір посуду, матрац топер, люстру. Відповідач вважає вимоги і доводи позивача безпідставними і такими що не підлягають задоволенню.

25 березня 2024 року представниця позивачки ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що вона не погоджується з доводами про добровільне, без будь яких примусів, дарування позивачкою відповідачу як частки квартири так і всього, що неподільно відноситься до цієї частки квартири, оскільки у договорі дарування не зазначено, що позивачка передає відповідачу всі виграти, які були витрачені на ремонт або поліпшення цієї квартири. Звертає увагу суду, що наданий відповідачем звіт з оцінки вартості КТЗ не містить даних, які дозволяють визначити реальну вартість спірного автомобіля. Крім того, наданий звіт є спотвореним у зв`язку з тим, що оцінювача ОСОБА_6 було позбавлено (анулювання) кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ№ 8557 від 01 грудня 2012 року, яке він долучив до спірного звіту. Як вбачається з тексту звіту, його склав ФОП ОСОБА_7 , предметом діяльності якого не є оціночна діяльність, а тому виготовлення та затвердження ним вищезазначеного звіту не відповідає нормам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідач намагається довести факт окремого проживання тим, що згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 вересня 2021 року його визначено опікуном його матері - ОСОБА_8 , яка на нинішній час померла. Але цей документ жодним чином не може підтвердити факт того, що сторони не проживали на той час разом та не вели спільного господарства або у подружжя було встановлено режим окремого проживання. З самого початку сімейних стосунків сторони проживали в квартирі матері позивачки. Коли стало питання де проживати, відповідач без заперечень переїхав до квартири матері позивачки, де вони і мешкали протягом п`яти років. У грудні 2020 року відбулася сімейна сварка, після якої відповідач забрав сумісно накопичені з позивачкою гроші у розмірі 3000 доларів. Самі ці кошти лягли в основу подальшій купівлі спірного автомобіля. При купівлі 08 червня 2021 року спірного автомобіля попередні документи на нього були оформлені саме на позивачку, який 18 червня 2021 року було переоформлено на відповідача, що є доказом спільного проживання подружжя.

09 квітня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі.

22 травня 2024 року позивачка подала до суду письмові пояснення у справі, в яких зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з період з 12 грудня 2015 року по 08 листопада 2023 року. З самого початку стосунків вони з чоловіком та її неповнолітнім сином проживали в квартирі її матері, бо стосунки з матір`ю чоловіка близькими не були, як у неї з дитиною, так і в нього. Коли стало питання де проживати їх сім`ї ОСОБА_2 без заперечень переїхав до квартири її матері, де вони й прожили разом п`ять років. Наприкінці 2020 року, десь за тиждень до нового 2021 року, між ними відбулася сімейна сварка, після якої вона дійсно попросила чоловіка покинути квартиру її матері. Він забрав свої речі та сумісно накопичені гроші у розмірі 3000 доларів. Дані кошти буди накопичені ними разом, але ОСОБА_2 стверджував що це гроші його матері, які чомусь зберігалися в квартирі її матері. ОСОБА_8 ніколи їх сім`ї матеріально не допомагала або чоловік брехав їй про це. Самі ці кошти лягли в основу подальшої купівлі їхнього автомобіля. На той час, перебуваючи в емоційно нестабільному стані вона заперечувати не стала. Одразу після настання нового 2021 року на протязі трьох місяців чоловік дуже активно добивався її уваги та намагався налагодити сімейні стосунки. Вона погодилася на відновлення сімейних стосунків наприкінці березня 2021 року. Повернення до повного поняття сімейних стосунків та спільного побуту у них відбулося 04 червня 2021 року. На той час хвороба матері ОСОБА_2 сильно прогресувала, їй був потрібен постійний догляд. В квартирі на постійній основі проживала бабуся чоловіка ОСОБА_9 , яка більшість часу і наглядала за донькою. Її стосунки з бабусею чоловіка не можна назвати близькими та довірливими. Не було теплих сімейних стосунків і з матір`ю чоловіка. Через наявність в двокімнатній квартирі матері її чоловіка його хворої лежачої матері, яка постійно неконтрольовано кричала, та його бабусі, яка відмовлялася повертатися до себе, а також кота, який кидався на усіх окрім господині, а також гірших умов проживання ніж у квартирі її матері, вона не мала змоги переїхати з неповнолітнім 10 річним сином до чоловіка для постійного проживання разом. Тому ними спільно було прийнято рішення на період необхідного догляду за його матір`ю про такий формат сімейних відносин: добу чоловік працює, потім на добу відвозить бабусю до неї додому, в цей час до нього приходила вона, а потім, коли бабуся поверталася, вони з ним разом робили ремонт у їхній сумісно купленій квартирі. Чоловік дійсно власноруч робив ремонт але вона та її син допомагали по своїм фізичним силам. Вона, працюючи п`ять днів на тиждень, майже кожного дня після роботи йшла допомагати йому на їхню квартиру або вони просто разом проводили час. Їх бюджет продовжував бути спільним. Всі рішення, що купувати з техніки чи меблів вони приймали сумісно. Шпалери, кахель, лінолеум, сантехніку вони все обирали та купували разом, перебуваючи в сімейних стосунках. Всі речі, які вона зазначила, як сумісно придбане майно, було ними придбано після повного налагодження їх стосунків, а саме після 04 червня 2021 року. Після смерті його матері в лютому 2022 року бабуся її чоловіка нарешті повернулася додому та вони з ним змогли почати проживати разом. Два дня коли він був дома вона жила з ним, а на два дня поверталася до сина, який боявся переїздити до квартири, де померла мати її чоловіка. Повністю вони почали жити з серпня 2022 року вже у їхній квартирі.

Позивачка у судовому засіданні надала пояснення аналогічні письмовим, підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити. Також пояснила, що після розлучення та дарування квартири ремонт у квартирі не робила. А коли проживали разом з відповідачем, то вони робили ремонт, щоб квартира була комфортна та придатна для проживання родини.

Представниця позивачки ОСОБА_1 підтримала позов у повному обсязі та пояснила, що подружжя весь час проживало спільно, позивачка доглядала за бабусею відповідача. Вони проживали разом, то сварились, то розходились. Автомобіль купляли разом. Спочатку автомобіль був зареєстрований на позивачку, а потім на відповідача. Звіт, наданий ними, зроблений за фото та техпаспортом. Це ринкова вартість такого авто. Підтримала висновок про вартість автомобіля, наданий позивачкою. Наполягала саме на своїй оцінці.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що з кінця 2020 року вони з позивачкою проживали окремо, як сторонні люди. Спільного бюджету не вели. У них були зустрічі на найманій квартирі десь раз на місяць. Позивачка була присутня при купівлі автомобіля, але грошей на нього вона не давала. Автомобіль придбавався у іншому місті. Оскільки не було пластика для технічних паспортів, то вони оформили договір комісії на ім`я позивачки, а потім договір купівлі-продажу на його ім`я. Коли вони розійшлися у 2023 році, то позивачка забрала частину речей, а частина залишилась у нього. Вони домовились які речі у кого залишаються. Частина чеків, які надала позивачка, він не розуміє, що це. Рішення про встановлення факту окремого проживання немає. Доглядати за матір`ю йому допомагала бабуся. Автомобіль куплявся для того, щоб він міг максимально швидко приїхати. Тоді вони зустрілись з позивачкою, добу провели разом і він запропонував їй поїхати разом з ним купити машину. Про речі вони домовлялись усно. Автомобіль знаходиться у нього. Поверхня газова, духовка, витяжка, посудомийка знаходяться у нього, все це він купляв за власні гроші, згідно чеку. Пилосос купляв він, коли вони з позивачкою жили разом, він знаходиться у нього, підтверджує вартість. Вбудовану кухню він купляв за власні кошти, вона знаходиться у нього, підтверджує вартість. Меблів «Діана скло» взагалі не існує. Ліжко «Селена» та матрац купували разом, вони знаходяться у нього в квартирі, вартість визнає. Шафу-купе купляли разом з позивачкою, вона знаходиться у нього, вартість підтримує. Автомобіль він купляв за власні кошти. Ремонт робив він сам, йому допомагали друзі, він наймав їх. Позивачка йому не допомагала. Він не підтримує вартість будівельних робіт, йому не відомо, звідки позивачка взяла цю суму. Щодо вікон пояснює, що у квартирі стоять лише два балконних блока, інші вікна купляла його бабуся і вони стоять у неї в квартирі. В квартирі встановлювались розетки та вимикачі, але точну кількість та їх вартість зараз сказати не може. Для ремонту все купляв він. Лінолеум, згідно чеків, він купляв за власні кошти. Унітаз купував він. Труби купляв, є його чек на них. Радіатор, кахель, лінолеум купляв теж він. Вікна лише балконний блок, інших вікон у квартирі немає. Телевізор та холодильник теж купував він, вартість підтримує, вони знаходяться у нього. Але на сьогоднішній день вартість цього майна менша, бо воно було у використанні майже два роки. З ціною речей, вказаною у позові, він погоджується.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що у 2020 році позивачка склала речі і вигнала відповідача. Відповідач переїхав до своєї матері і доглядав її. Спільного бюджету з цього часу сторони не мали, жодних сімейних відносин між ними не було. Були тільки зустрічі для задоволення фізичних потреб, але це відбувалося на найманих квартирах. Щодо вартості ремонту зазначає, що позивачка подарувала свою частину квартирі відповідачеві, а зараз просить гроші за ремонт. Автомобіль купувався відповідачем за особисті кошти, оскільки на той період жодних сімейних відносин між сторонами не було. Гроші також давали матір та бабуся відповідача.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засідання пояснив, що з позивачкою він знайомий по роботі, колись поруч проживали. Відносини ніякі. Відповідача знає з 1987 року, тобто з його дитинства, між ними нормальні відносини, вони жили у одному будинку з його батьками. Він проживав по сусідству з матір`ю відповідача. З 2021 року і до смерті матері відповідача він працював з 07.00 до 19.00 години і в той час, коли знаходився вдома, то позивачку не бачив. За матір`ю доглядав відповідач і його бабуся. Можливо він декілька разів бачив позивачку, не пам`ятає цього. Йому було відомо, що позивачка це дружина відповідача.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засідання пояснив, що позивачка йому знайома, як дружина ОСОБА_12 , відношення між ними ніякі. Відповідач йому знайомий з дитинства, між ними нормальні відносини. По сусідству з ним в квартирі АДРЕСА_3 проживала матір та бабуся відповідача. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір відповідача, він запам`ятав, бо у нього в той день онука народилась. Після смерті матері у її квартирі став проживати відповідач з лютого по червень 2022 року, він проживав один. Дружину відповідача він не бачив. Відповідач проживав там постійно, він його бачив кожен день. Позивачку він бачив там один раз. Відповідач постійно проживав на лівому березі, він розповідав, що живе у бабусі тимчасово.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засідання пояснив, що позивачка йому давно знайома, це колишня дружина ОСОБА_14 , відносини між ними дружні. Відповідача він знає з дитинства, між ними дружні відносини. Влітку 2020 року відповідач купив квартиру і він допомагав йому робити ремонт, а саме робив проводку. Він не бачив, щоб позивачка робила ремонт. За допомогу у ремонті йому віддячував ОСОБА_12 , його дружина не розраховувалась. Сторони спочатку жили у тещі, а потім купили квартиру, посварилися, жили окремо: ОСОБА_12 у своєї матері, а ОСОБА_15 у своєї. ОСОБА_12 розповідав йому, що вони посварились і живуть окремо. Сторони розійшлися десь наприкінці 2020 року, а зійшлись у 2023 році. Раніше вони спілкувались 2-3 рази на тиждень. Коли він приходив на нову квартиру, то бачив там позивачку. Це було і до сварки, і після.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засідання пояснив, що він працює пожежником-рятувальником у 7 ДПРЧ 1ДПРЗ. Позивачка йому знайома, як колишня дружина відповідача, між ними ніякі відносини. Відповідача він знає з 2017 року, а з 2018 року вони разом працюють, між ними дружні відносини. Наприкінці 2020 року він почав забирати ОСОБА_14 з 11 мкр, оскільки вони разом їздили на роботу. Там жила мати відповідача. У сторін в той час почалися негаразди у родині. Мати у ОСОБА_12 була у тяжкому стані. Зі слів ОСОБА_12 йому відомо, що вони е проживали разом з кінця 2020 року і по кінець 2022 року. У нього по сусідству проживає позивачка з матір`ю і в період їхньої з відповідачем сварки вона теж там жила. Наприкінці 2022 року було таке, що він забирав з дому ОСОБА_12 та ОСОБА_15 разом.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що сторони знаходились у шлюбі з 12 грудня 2015 року по 08 листопада 2023 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 12, 13).

Під час знаходження у шлюбі сторонами були придбані:

- 19 червня 2021 року автомобіль RENAULT LAGUNA, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , на який 21 червня 2021 року ТСЦ 1244 відповідачеві було видане свідоцтво про реєстрації транспортного засобу,

- поверхня газова, духова шафа, витяжка, посудомийка та миючі засоби до неї на загальну суму 25899 грн.,

- складові вбудованої кухні «Десмонд» на загальну суму 33588,87 грн.,

- телевізор та холодильник на загальну суму 46704 грн.,

- пилосос на загальну суму 3535 грн.,

- ліжко «Селена» на загальну суму 20310 грн.,

- матрац «Моніка» на загальну суму 11500 грн.,

- шафу-купе на загальну суму 14800 грн.

Ці обставини підтверджуються договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7221/21/015953 від 19 червня 2021 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 31-32, 33), копією фіскального чеку № 000028355 від 11 вересня 2021 року (а.с. 48), кресленням проекту кухні «Десмонд», замовленнями покупця № КН-10020517 від 11 жовтня 2021 року, № КН-10020649 від 12 жовтня 2021 року, № КН-10020801 від 14 жовтня 2021 року, № КН-10021180 від 20 жовтня 2021 року, № КН-10000524 від 12 січня 2022 року, товарними чеками (а.с. 49-55), копією фіскального чеку № 0056 від 03 липня 2022 року (а.с. 57), копією фіскального чеку № 0128 від 25 листопада 2022 року (а.с. 58), видатковою накладною № 80 від 11 січня 2023 року (а.с. 59), товарним чеком від 21 січня 2023 року (а.с. 60), видатковою накладною № 1 від 15 березня 2023 року (а.с. 61) та визнані сторонами у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Крім того, судом встановлено, що 09 липня 2020 року сторонами була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 62-63), посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М. 09 липня 2020 року, зареєстрованому у реєстрі за № 1003, відповідно до якого позивачка та відповідач набули по 1/2 частці зазначеної квартири на праві приватної спільної часткової власності, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 215668784, 215668963 від 09 липня 2020 року (а.с. 67, 68).

04 жовтня 2023 року позивачка подарувала відповідачеві у дар приватну спільну часткову власність, а саме 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується договором дарування від 04 жовтня 2023 року (а.с. 64-66), посвідченим приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Яловою О.М., зареєстрованим у реєстрі за № 1938.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У судовому засіданні встановлено, що легковий автомобіль Renault Laguna, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, цей факт було підтверджено належними, достатніми та допустимими доказами, крім того відповідач особисто підтвердив, що автомобіль він придбав разом з позивачкою.

Твердження відповідача про те, що автомобіль є його особистою приватною власністю, оскільки придбаний в період, коли між сторонами не було подружніх стосунків за особисті кошти, як і походження таких коштів, не доведено жодним із доказів, оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Позивачем не доведено, що на момент купівлі автомобіля, вони не перебували в шлюбі. Рішення про встановлення такого фокту відсутнє.

Вирішуючи питання про задоволення вимоги про стягнення з відповідача компенсації за 1/2 частину ринкової вартості автомобіля Renault Laguna, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , суд виходить з наступного:

Позивачкою на підтвердження ринкової вартості автомобіля Renault Laguna, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , надано звіт про незалежну оцінку майна від 22 грудня 2023 року (а.с. 14-27), відповідно до якого вартість автомобіля становить 196953 грн.

Відповідачем на підтвердження ринкової вартості автомобіля Renault Laguna, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , надано звіт з оцінки вартості від 21 лютого 2024 року (а.с. 97-101), відповідно до якого вартість автомобіля становить 116196,31 грн.

Суд не приймає в якості належних та допустимих доказів вартості спірного автомобіля звіти від 22 грудня 2023 року та від 21 лютого 2024 року, оскільки при проведенні оцінки транспортних засобів експерти не були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, крім того метою (ціллю) оцінки було визначення ринкової вартості транспортного засобу, а не подання їх до суду. Обидві оцінки проводились за відсутності іншої сторони. Вказані висновки суперечать один одному.

У судовому засідання суд роз`яснював сторонам право заявити клопотання про проведення експертизи для визначення вартості ТЗ, однак сторони не скористалися своїм процесуальним правом.

Враховуючи, що у суду відсутня можливість встановити реальну ринкову вартість автомобіля Renault Laguna, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , та вирахувати 1/2 частину його вартості, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації за 1/2 частину ринкової вартості автомобіля Renault Laguna.

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача компенсації за 1/2 частину вартості рухомого майна у вигляді придбаних меблів та побутової техніки, суд виходить з наступного:

Судом встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбі придбали рухоме наступне майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: поверхню газову, духову шафу, витяжку, посудомийку та миючі засоби до неї, телевізор, холодильник, пилосос, вбудовану кухню "КН-10020517, ДСП-Десмонд", ліжко "Селена", матрац "Моніка", шафу-купе, на загальну суму 156336,87 грн., тож позовна вимога про визнання спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зазначеного рухомого майна підлягає задоволенню.

Твердження відповідача та його представника щодо придбання вищезазначеного рухомого майна у вигляді меблів та побутової техніки особисто відповідачем на його власні кошти, не доведено жодним із доказів і не знайшло підтвердження у судовому засіданні.

Виходячи з принципу рівності часток майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріпленого у ст. 70 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію 1/2 вартості рухомого майна у вигляді придбаних меблів та побутової техніки в розмірі 78168 грн.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки, що під час перебування у шлюбі вона разом з відповідачем придбала меблі «Діана скло, сатин дуб димчатий» на загальну суму 28640 грн., оскільки цей факт не підтверджено належними та допустимими доказами, а також він не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, тому позовна вимога в частині визнання меблів «Діана скло, сатин дуб димчатий» спільним майном подружжя та стягнення з відповідача 1/2 частини їх вартості не підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання спільним майном вартості будівельних та ремонтних матеріалів, витрачених на поліпшення квартири відповідача, в розмірі 61436,53 грн. та стягнення з відповідача компенсації 1/2 вартості капітального ремонту та заміни вікон, суд виходить з наступного:

У судовому засіданні встановлено, що ремонтні роботи у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проводились у період з літа 2020 року по літо 2022 року під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за їх обопільною згодою з метою поліпшення житлового приміщення та створення комфортних побутових умов для проживання їхньої сім`ї.

Позивачка у судовому засіданні підтвердила, а відповідач не заперечував цей факт, а також те, що позивачка разом з сином проживала з відповідачем у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вже після завершення ремонтних робіт та на момент дарування відповідачу 1/2 частки зазначеної квартири, тобто, в розумінні ст. 360 ЦК України, виконувала свої обов`язки, як співвласник майна, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Після дарування квартири відповідачеві, позивач ніяких ремонтних робіт у вказаній квартирі не виконувала.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовна вимога про визнання спільним майном вартості будівельних та ремонтних матеріалів, витрачених на поліпшення квартири відповідача, в розмірі 61436,53 грн., та стягнення з відповідача компенсації 1/2 вартості капітального ремонту та заміни вікон не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , набутим за період шлюбу легковий автомобіль Renault Laguna, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , набутим за період шлюбу рухоме майно:

- поверхня газова, духова шафа, витяжка, посудомийка та миючі засоби до неї на загальну суму 25899 грн.;

- телевізор, холодильник на загальну суму 46704 грн.;

- пилосос вартістю 3535 грн.;

- вбудовану кухню "КН-10020517, ДСП-Десмонд", яка скаладається з інгрідієнтів, які перелічені у замовленнях покупця на товарних на загальну суму 33588,87 грн.;

- ліжко "Селена" вартістю 20310 грн.;

- матрац "Моніка" вартістю 11500 грн.;

- шафа-купе вартістю 14800 грн.,

на загальну суму 156336 (сто п`ятдесят шість тисяч триста тридцятть шість) гривень 87 копійок

В порядку розділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 належну їй грошову компенсацію 1/2 вартості рухомого майна у вигляді придбаних меблів та побутової техніки в розмірі 78168 (сімдесят вісім тисяч сто шістдесят вісім) гривень 44 копійки.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений нею судовий збір в розмірі 781 (сімсот вісімдесят одна) гривні 69 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик