ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5507/24
Провадження № 2/210/1719/24
У Х В А Л А

іменем України

07 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Перекопської Ірини Степанівни про примусове виконання обов`язку в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2024 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Перекопської Ірини Степанівни про примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 вересня 2024 року вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю.

Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

03 жовтня 2024 року на адресу суду від відповідача приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Перекопської І.С. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування клопотання відповідач зазначила, що позивач звертаючись до суду з вказаним позовом просить зобов`язати нотаріуса виконати обов`язок та надати доступ до інформації договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса на користь третіх осіб в натурі і надати їй засвідчені копії договору страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса Перекопської Ірини Степанівни на користь третіх осіб. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. З тексту позовної заяви вбачається, що позивач фактично має на меті витребувати певні документи/докази які їй потрібні для розгляду іншої цивільної справи №210/3881/24, якам перебуває у провадженні судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Скотар Р.Є. та при цьому в порушення норм Цивільно-процесуального кодексу України, вона подає окрему позовну заяву про витребування доказів. Тоді, як нормами ЦПК України визначено інші юридичні інструменти для витребування доказів, зокрема, й в судовому порядку, шляхом подання до суду заяви про витребування доказів, у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України просила суд закрити провадження по вказаній справі.

07 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в якій представник позивача просив суд відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування чого зазначив, що відповідач не є суб`єктом владних повноважень тому вказаний позов не може бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства, на думку представника позивача, відповідач зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.

Згідно із п. 1 ч.1ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд вказує, що за Законом України «Про страхування» страхуванням є правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством;

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про страхування» цей Закон регулює загальні засади функціонування ринку страхування та діяльності його учасників, особливості державного регулювання та нагляду за діяльністю на ринку страхування, а також захисту прав та законних інтересів клієнтів.

Також за ч. 1, 2 ст. 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. При цьому Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування).

Суд зауважує, що за ст. 27, 28 Закону України «Про нотаріат» шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі, а для забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчиненої нотаріальної дії та/або іншої дії, покладеної на нотаріуса відповідно до закону, приватний нотаріус зобов`язаний до початку зайняття приватною нотаріальною діяльністю укласти договір страхування відповідальності.

Так на підставі пп. 2 п. 3, п. 5, п. 6 «Порядку і правил проведення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 р. № 624, суб`єктами обов`язкового страхування є, зокрема, страхувальники - нотаріуси, які займаються приватною нотаріальною діяльністю, а страховими ризиками є майнова шкода, що може бути заподіяна третім особам внаслідок вчинення незаконних дій або недбалості страхувальника під час вчинення ним нотаріальних та/або інших дій в період дії договору обов`язкового страхування. Так страховим випадком є заподіяння третім особам майнової шкоди внаслідок вчинення незаконних дій або недбалості страхувальника під час вчинення ним нотаріальних та/або інших дій, що мало місце в період дії договору обов`язкового страхування. Факт настання страхового випадку встановлюється на підставі судового рішення, що набрало законної сили, або визнаної страхувальником та погодженої страховиком письмової вимоги (претензії) третьої особи.

Суд в цьому сенсі зазначає, що за ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суд вказує, що на підставі ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії, може бути оскаржено до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Суд при цьому зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Отже, суд вважає, що закріплене у ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.

Натомість, суд вказує, що вимога про зобов`язання нотаріуса надати доступ до інформації договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності нотаріуса із наданням копії такого договору з метою доручення вказаних доказів до розгляду іншої справи не відновить порушенні на думку позивача права.

В провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю приватного нотаріуса (деліктні зобов`язання), справа №210/3881/24.

Нормами діючого Цивільного процесуального кодексу України передбачені інструменти, які використовується в процесі розгляду справи, в межах уже відкритого провадження, коли така інформація є необхідною для вирішення спору, а не як окремий спосіб захисту прав. Позов про витребування інформації подано як самостійна вимога, не є самостійним засобом захисту. Витребування доказів не є окремим видом позовної вимоги.

Таким чином суд приходить до переконання, що зобов`язання нотаріуса надати доступ до інформації договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності нотаріуса із наданням копії такого договору не дозволить ефективно захистити та відновити права позивачки, як спадкоємиці майна померлого ОСОБА_4 .

Суд при цьому вказує, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду були викладені у постановах, зокрема, від 13 червня 2018 року по справі № 454/143/17-ц, від 21 листопада 2018 року по справі № 757/43355/16-ц.

Таким чином суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання нотаріуса надати доступ до інформації договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності нотаріуса із наданням копії такого договору, не можна розглядати за правилами будь-якого судочинства.

Аналогічна за змістом правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 7 липня 2020 року по справі № 438/610/14-ц.

Також суд узяв до уваги те, що ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним, бо воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Отже, суд бере до уваги, що порушене чи оспорюване право або інтерес зазвичай мають бути ефективно захищені в одному судовому процесі та в одному виді судочинства. Відсутність юридичної можливості використати для захисту права чи інтересу позивача вимогу про зобов`язання нотаріуса надати доступ до інформації договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності нотаріуса із наданням копії такого договору за наявності іншого ефективного способу захисту є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням позивачеві як власникові права звернутися з позовом про відшкодування завданих їй збитків до відповідача.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.3, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Перекопської Ірини Степанівни про примусове виконання обов`язку в натурі.

Ухвала в частині закриття провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н. Ю. Вікторович