Справа № 490/6707/24
н/п 2-з/490/137/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Романовій К.Т.,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якій просила: вселити її в садовий будинок, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні садовим будинком, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.09.20254 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 09.12.2024 року.

Разом з цим, у провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва перебуває цивільна справа №490/11111/23 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортних засобів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, в рамках якої, зокрема, розглядається спір про поділ між подружжям садового будинку, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

27.09.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила забезпечити позов шляхом встановлення обов`язку вчинити певні дії, а саме: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди та надати доступ ОСОБА_1 до садового будинку, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 для надання можливості ОСОБА_1 забрати її речі та речі дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована наступним.

Предметом спору у цій справі є усунення перешкод у користуванні спільним нерухомим майном подружжя, а саме садовим будинком, загальною площею 194,90 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який до загострення конфлікту між сторонами використовувався позивачкою як постійне місце проживання, де вона проживала разом з дитиною. Відтак у будинку залишились особисті речі позивачки та спільного сина сторін. Спроби позивачки самостійно забрати свої речі та речі дитини були марними по причині неадекватної та агресивної поведінки відповідача. Протягом тривалого часу з боку відповідача зберігається тенденція ігнорування базових потреб позивачки та їхнього спільного сина в сезонному одязі, взутті та інших особистих речах доступу до яких у позивачки не має до сих пір. Відсутність у позивачки з дитиною необхідних сезонних речей може призвести до погіршення стану здоров`я її та дитини. Відтак, заявниця вказує, що оскільки розгляд цивільної справи № 490/6707/24 та вирішення спору між сторонами, що виник у сфері майнових сімейних правовідносин може зайняти невизначений проміжок часу, а вирішити питання в позасудовому порядку щодо доступу позивачки до її особистих речей та особистих речей дитини, які знаходяться в будинку, неможливо, з метою забезпечення ефективного захисту позивачка вважає необхідним звернутися до суду з заявою про забезпечення позову

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.09.2024 року дану заяву передано судді Черенковій Н.П. та отримана останньою 30.09.2024 року.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та перевіривши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Згідно із ст. 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку із вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів у цивільному ному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в цивільній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

У правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 20.05.2020 в справі № 640/13156/18, зазначено, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна/закриття рахунків чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосування заходів забезпечення позову, зазначених заявницею, проте до заяви не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходу забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Таким чином, судом не встановлено реальної загрози, за якої невжиття такого заходу забезпечення позову як зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди та надати доступ ОСОБА_1 до садового будинку, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 , може призвести до утруднення або неможливості в майбутньому виконати рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову в цій справі є зобов`язання щодо вселення ОСОБА_1 у садовий будинок та зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні садовим будинком, що розташований на земельній ділянці АДРЕСА_1 , а вжиття судом заходу забезпечення позову у вигляді зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди та надати доступ ОСОБА_1 до садового будинку, зумовлює фактичне вирішення спору по суті, що недопустимо в цивільному процесі, та такий захід забезпечення позову суперечить принципу його адекватності заявленим позивачем позовним вимогам.

Згідно ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

В постанові від 22.09.2021 року у справі № 752/24015/20 Верховний Суд вказав, що тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та відповідно скасування оскаржених судових рішень.

За такого, суд зазначає, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, адже фактично вид забезпечення позовних вимоги є тотожнім до заявлених позовних вимог.

За таких обставин заява не ґрунтується на положеннях закону й не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 116-118, ст.ст. 247, 260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова