Провадження № 2-о/947/453/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024 року

Київський районний суд м.Одеси

в складі: судді Луняченка В.О.

за участі секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесіцивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

До суду, в порядку окремого провадження, надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просить встановити факт, що має для нього юридичне значення, а саме його постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заявлених вимог, представник заявника посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкоємцем якої є заявник, який звернувся до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з відповідною заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті дружини, однак постановою від 13.02.24 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії-видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з тим, що заявник звернувся з відповідною заяву після спливу встановленого законом строку, а також у зв`язку з тим, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

На момент смерті спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

Тобто встановлення факту проживання заявника разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини необхідне заявнику для реалізації його права на отримання спадщини за законом, що зумовило його звернення до суду з дійсною заявою.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О..

Ухвалою судді від 25.07.24 року відкрито провадження у справі.

До судового засідання представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Лисенко Л.О. надала заяву, в якій вимоги за заявою про встановлення факту, що має для заявника юридичне значення підтримала та просить її задовольнити, а також просить справу розглядати за її та заявника відсутністю.

Представник заінтересованої особи Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

06.09.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб № НОМЕР_1 . З цього часу подружжя постійно проживало разом, вели спільне господарство, чоловік працював моряком, а дружина була домогосподаркою, дітей подружжя не мало.

ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, спадкоємцем якої ОСОБА_1 , який 07.02.24 звернувся до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою щодо прийняття спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини- ОСОБА_2 .

Постановою від 13.02.24 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії-видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з тим, що заявник звернувся з відповідною заяву після спливу встановленого законом строку, а також у зв`язку з тим, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до довідки №1761/02-14 від 18.04.2024р. виданої державним нотаріусом О.Барановою позивач є єдиним спадкоємцем померлої, тому встановлення факту, що має

юридичне значення для заявника не може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, оскільки інші спадкоємці відсутні.

На час відкриття спадщини ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Незважаючи на реєстрацію за різними адресами, подружжя постійно проживало разом, ніколи не розлучались до дня смерті спадкодавця.

Так, у 2009 році подружжя побудувало будинок на належній їм на праві спільної часткової власності земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . З 01.03.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали за вказаною адресою до дня смерті спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

У разі відмови нотаріусом особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Факт, про встановлення якого просить заявник, а сааме, що він постійно проживав по день смерті разом з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , має для нього юридичне значення, оскільки йому необхідно оформити спадкові права.

На підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за вказаною адресою на час відкриття спадщини до суду надаються наступні письмові докази: Акт про спільне проживання осіб на день смерті від 27.06.2024р. складеним ОСОН КМ «10 ст. ВФ»; Довідка про спільне проживання осіб на день смерті виданої 27.06.2024р. ОСОН КМ «10 ст. ВФ»; Довідка № 33 від 27.06.2024р. про фактичне проживання; Технічний паспорт на садовий (дачний) будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; Довіреності від 18.05.2015р. та від 24.02.2021р. від ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 (заявник працював моряком, ОСОБА_2 отримувала грошові кошти по вказаним довіреностям.); Виплата з валютного рахунку від 30.04.2013р.; Договір № 18/12 від 18.12.2007р.; Замовлення покупця від 26.05.2018р.; Накладна від 07.04.2016р.; Договір №1211/2015-0 від 12.11.2015р.; Договір № 2005387/20201013/46 від 13.10.2020р.; Технічний паспорт від 13.02.2017р.; Акт про демонтаж побутового лічильника газу від 28.07.2020р.; Акт про монтаж побутового лічильника газу від 28.07.2020р.; Декларація № 0001-ААТ0-1КА0 ОСОБА_2 з лікарем, (фактичне місце проживання АДРЕСА_1 ); Декларація № 0001-0А00-ХРА0; Декларація № 0001-МР31-Е4А0. ОСОБА_1 з лікарем, (фактичне місце проживання АДРЕСА_1 ); Договір про надання медичних послуг від 28.05.2023р. ( ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ; Свідоцтво про поховання № НОМЕР_3 видане ОСОБА_1 ; Договір замовлення ритуальних послуг від 27.06.2023р.; Договір автотранспортних послуг з транспортом до моргу від 27.06.2023р.; Договір замовлення ритуальних послуг від 28.06.2023р.; Довідка ТОВ «КАРДІКА АСІСТАНС» № 218 від 27.06.2024р. про медичні послуги, у тому числі про 5 викликів швидкої допомоги протягом весни-літа 2023р. до пацієнтки ОСОБА_2 за адресою фактичного проживання, Роздруківка з мережі Вайбер, (переписка подружжя), фото подружжя.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з пунктами 3.20 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Проте, у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20 вказано, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, ЩО спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Згідно з ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Згідно до роз`яснень, що надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нотаріус чи державна нотаріальна контора є учасниками правовідносин із спадкування та заінтересованими особами.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають у даному випадку нотаріальні органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зіст.18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

У постанові КЦС ВС від 21.02.2024 у справі № 278/304/23 вказано, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що ОСОБА_1 , дійсно проживав разом з спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд вважає, що відсутність документів, які б підтверджували факт проживання заявника разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позбавляє ОСОБА_1 права на отримання спадщини, чим порушуються його спадкові права, які підлягають поновленню шляхом задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.10, 11, 76, 81, 211, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 293, 294, 315 ч.2, 354 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 АДРЕСА_1 ) за участі заінтересованої особи Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі ( м.Одеса, вул. Космонавтів, 11 а ) про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити повністю.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 07.10.24.

Суддя В. О. Луняченко