Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Хамник М.М.,

з участю секретаря судового засідання - Гефнер К.-С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник - адвокат Найда К.В., звернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», в якому просять:

стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 109900 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника для батьків, 20100 грн. відшкодування моральної шкоди та 21000 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги;

стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 109900 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника для батьків, 20100 грн. відшкодування моральної шкоди та 21000 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5, приблизно о 02 год. 13 хв., в Закарпатській області, Ужгородський район, м. Ужгород, на просп. Свободи, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «FORD FOCUS», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинула.

За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області ІНФОРМАЦІЯ_5 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Станом на сьогодні досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000006 триває.

Вказаний факт підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000006, свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , довідкою про причину смерті ОСОБА_4 №33.

Внаслідок вищевказаної ДТП було завдано матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблої, зокрема: матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; батькові - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В результаті вказаної ДТП та наслідків від неї, батьки потерпілої зазнали шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.

Представник позивачів зауважує, що станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «FORD FOCUS», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AT2212259, чинного на дату ДТП.

Керуючись положеннями статті 22, частини першої статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 (в редакції, чинній на дату ДТП), 05.05.2023 представник позивачів повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному Законом України №1961-IV, із заявами на виплату страхового відшкодування.

Серед заявлених позивачами до відшкодування вимог містилися: 40200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої пунктом 27.3 статті 27 Закону №1961-IV; 241200 грн. в рахунок відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника для пенсіонерів батьків, встановленої пунктом 27.2 статті 27 Закону №1961-ІV.

Вказані документи відповідач отримав 09.05.2023, що підтверджується відомостями про дату та час вручення поштового відправлення.

Проте, станом на дату написання цієї позовної заяви, відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування у строки, встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, що стало підставою для звернення позивачів до суду за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування.

Представник позивачів зазначає, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, смерть потерпілої настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Мотивуючи позов положеннями пункту 27.2 статті 27 Закону №1961-IV та частиною першою статті 1200 ЦК України, представник позивачів вказує, що основним доказом наявності права позивачів на отримання відшкодування по втраті годувальника є: досягнення пенсійного віку, встановленого законом; наявність родинних відносин.

Позивачами, на підтвердження своїх позовних вимог, надано відповідачу документи, що підтверджують перебування на утриманні в потерпілої її батьків, а саме: виписка з ЄДРЮОФОПГФ ФОП ОСОБА_4 ; витяг з реєстру платників єдиного податку №232/07-16-50-03 ОСОБА_4 ; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 ; довідка про доходи пенсіонера ОСОБА_2 ; довідка про доходи пенсіонерки ОСОБА_1

Загибла ОСОБА_4 на момент ДТП була самозайнятою особою та здійснювала незалежну професійну діяльність за КВЕД 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами з 12.09.2022.

Також представник позивачів звертає увагу на те, що загибла спільно проживала разом із своїми батьками за адресою: АДРЕСА_1 , та забезпечувала їх за рахунок отриманих доходів з підприємницької діяльності.

Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 13 березня 2019 року у справі №643/207/16-ц (провадження №61-33638св18), від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц (провадження №61-2386сво19), представник позивачів наголошує, що з наведеного можна зробити висновок, що батьки пенсіонери потерпілої ОСОБА_4 перебувають на обліку в Пенсійному фонді України та мають єдиний дохід у вигляді пенсії, яка однозначно не є достатньою для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а тому є особами, які потребують матеріальної допомоги.

В обґрунтування розрахунку сум, що стягуються/оспорюються, представник позивачів, посилаючись на положення пункту 27.3 статті 27 Закону №1961-IV, вказує, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є: мати - ОСОБА_1 ; батько - ОСОБА_2 ; чоловік - ОСОБА_5 ; дочка - ОСОБА_6 .

Вищенаведені відомості підтверджуються додатком №6 до договору про надання професійної (правничої) допомоги №Ж172/Д255330 з інформацією про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенні до загиблої ОСОБА_4 , свідоцтвом про народження ОСОБА_7 , свідоцтвом про одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , листом-відповідю ДРАЦС за вих. №334/32.30-26 щодо наявності актового запису про народження дочки в ОСОБА_4 .

На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 грн.

З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 80400 грн., виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування.

Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3 статті 27 Закону №1961-IV, становить 20100 грн. (1/4 частки страхового відшкодування).

В обґрунтування відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, представник позивачів, посилаючись на положення частини другої статті 27 Закону №1961-IV, частини першої та другої статті 1200 ЦК України, зазначає, що у потерпілої на день її смерті на утриманні перебувала мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які досягли пенсійного віку, встановленого законом.

Отже, в розумінні вищенаведеної норми ЦК України, мати та батько загиблої, які досягли пенсійного віку є особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю дочки.

На час ДТП загибла ОСОБА_4 була самозайнятою особою та здійснювала незалежну професійну діяльність за КВЕД 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами з 12.09.2022.

Документи, що підтверджують перебування на утриманні в потерпілої її батьків є довідка про доходи пенсіонера ОСОБА_2 , довідка про доходи пенсіонерки ОСОБА_1 , пенсійне посвідчення ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виписка з ЄДРЮОФОПГФ ФОП ОСОБА_4 , витяг з реєстру платників єдиного податку №232/07-16-50-03 ОСОБА_4

Мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону №1961-IV, становить 241200 грн., який розрахований за формулою: 36 х 6700.

Отже, як зазначає представник позивачів, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідача на користь батьків потерпілої становить 241200 грн., мінімально гарантованого розміру страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника. Частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.2 статті 27 Закону №1961-IV, становить 120600 грн. (1/2 частки страхового відшкодування).

Щодо ліміту відповідальності відповідача представник позивачів вказує, що оскільки граничний ліміт відповідальності по даному страховому випадку у сумі не може перевищувати 260000 грн., у такому випадку страхове відшкодування, яке належить для виплати позивачам, становить 260000 грн., яке складається з: 40200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої пунктом 27.3 статті 27 Закону №1961-IV; 219800 грн. в рахунок відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника для батьків пенсіонерів, встановленого пунктом 27.2 статті 27 Закону №1961-IV.

06.08.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі та, враховуючи малозначність даного спору, постановлено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

16.09.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить повністю відмовити в задоволенні позовних вимог позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, вважаючи позовні вимоги до ТДВ СК «Альфа-Гарант» необґрунтованими та недоведеними.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що 09.05.2023 відповідач отримав повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування від представника позивачів.

На виконання вимог статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем було розпочато розслідування обставин настання події, яка має ознаки страхового випадку, в рамках якого здійснені всі необхідні дії, направлені на визначення розміру завданих збитків та своєчасне здійснення страхового відшкодування.

За результатами розгляду наданих разом із заявами про страхове відшкодування документів відповідач своїм листом за вих. №12/2139 від 19.05.2023 повідомив представника позивачів про необхідність надання додаткових документів задля отримання страхового відшкодування, враховуючи вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, запитувані документи так і не були надані.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди представник відповідача у поданому відзиві вказує, що враховуючи той факт, що ДТП, внаслідок якої загинула ОСОБА_4 , мала місце ІНФОРМАЦІЯ_5, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня - 6700 грн., а отже, загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, становить: 6700 х 12 = 80400 грн.

Оскільки у відповідності до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_4 , мають право його дружина, батьки та діти, відповідачу для розрахунку розміру відповідного страхового відшкодування необхідно надати документи, що містять вичерпну інформацію про коло осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування для вирахування частки страхового відшкодування, яке необхідно виплатити, зокрема, на користь позивачів.

ТДВ СК «Альфа-Гарант» відомо про те, що у загиблої ОСОБА_4 станом на дату ДТП залишилися батько та матір, чоловік та донька.

Розмір страхового відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, залежить від кількості осіб, які у відповідності до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мають право на отримання такого відшкодування.

Відповідно, враховуючи те, що станом на дату ДТП у загиблої були двоє батьків, чоловік та донька: частка розміру страхового відшкодування моральної шкоди, яка належать позивачу ОСОБА_1 , становить 1/4 від загального розміру такого відшкодування, а саме 20100 грн. (80400 / 4); частка розміру страхового відшкодування моральної шкоди, яка належать позивачу ОСОБА_2 , становить 1/4 від загального розміру такого відшкодування, а саме 20100 грн. (80400 / 4).

Представник відповідача повідомляє, що 06.09.2024 ТДВ СК «Альфа-Гарант» було виплачено на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 20100 грн., а також на користь ОСОБА_2 у розмірі 20100 грн., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями.

Щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, представник відповідача зауважує, що враховуючи положення чинного законодавства України, позивачам для отримання страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно надати належним чином засвідчені копії наступних документів: довідка про доходи померлого годувальника - має містити інформацію про доходи за попередній до настання ДТП календарний рік; довідка про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, видана в порядку, визначеному органами місцевого самоврядування за місцем проживання померлого на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування» - має містити інформацію про вичерпне коло осіб, які перебували на утриманні померлого; документ, що підтверджує розмір пенсії, наданої утриманцю внаслідок втрати годувальника.

Представник відповідача наголошує, що позивачами не надано жодного документу, яким було б підтверджено отримані доходи загиблою ОСОБА_4 , а також не надано жодного документу на підтвердження перебування на утриманні.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на день настання ДТП досягли встановленого пенсійного віку та відповідно отримують пенсію, мінімальний розмір якої прив`язаний до встановленого прожиткового мінімуму, а тому фактично саме пенсія була та є для них постійним та основним джерелом засобів для існування.

Крім того, відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

На підтвердження заявлених вимог про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника позивачами не надано суду жодного документу, який міг би вважатися належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України, натомість посилання у позовній заяві на те, що загибла ОСОБА_4 була самозайнятою особою, спільно проживала разом з батьками та забезпечувала їх за рахунок отриманих доходів з підприємницької діяльності, є таким, що не підтверджено жодними доказами та ніяким чином не пов`язане із встановленням факту утримання.

Звертає увагу, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не ухиляється від виконання своїх зобов`язань, але враховуючи те, що позивачами не надано жодного документу, наявності якого вимагає чинне законодавство, а саме довідки про доходи померлого годувальника та довідки про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, виданої в порядку, визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування», у відповідача наразі відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на користь позивачів.

Також представник відповідачів додатково звертає увагу, що ліміт відповідальності страховика обмежується встановленим лімітом. В даному випадку полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ- встановлений ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 260000 грн. Тобто це максимальна сума, яку страхова компанія може виплатити за даним страховим випадком. Але враховуючи те, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування в даному випадку мають не тільки позивачі, а також чоловік загиблої та її донька, позовні вимоги про стягнення ліміту відповідальності страховика у розмірі 260000 грн. є незаконними, оскільки обмежують права інших осіб, які також мають право на отримання відповідного страхового відшкодування згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Разом з тим, одночасно з позовом представник позивачів подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у день розгляду справи подав клопотання про розгляд справи без його участі.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5, приблизно о 02.13 год., напроти будинку АДРЕСА_2 , відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд автомобіля «FORD FOCUS», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , на пішохода ОСОБА_4 , в результаті чого остання від отриманих тілесних ушкоджень померла в реанімаційному відділенні КНП «ЦМКЛ» УМР.

За вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від ІНФОРМАЦІЯ_5, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 10.01.2023 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ-.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 09.04.1987 підтверджується, що батьком ОСОБА_8 (після одруження згідно з свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 від 21.12.2000 змінила прізвище на ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 .

Матеріалами справи також встановлено, що після смерті ОСОБА_4 у неї залишилися чоловік ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 від 21.12.2000 та відповіддю Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.06.2023 за вих. №334/32.30-26, наданою на адвокатський запит.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витягу з реєстру платників єдиного податку №232/07-16-50-03 вбачається, що ОСОБА_4 значилася зареєстрованою як фізична особа-підприємець з 12.09.2022, основний вид діяльності: 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

Відповідно до довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 16.05.2023, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за віком.

Згідно з довідкою, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 16.05.2023, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за віком.

09.05.2023 ТДВ СК «Альфа-Гарант» отримало від представника позивачів - ОСОБА_10 повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 04.05.2023 та заяви про виплату страхового відшкодування від 04.05.2023, а саме: виплати страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою - 20100 грн. (1/4 частки страхового відшкодування, що належить батькові та матері загиблої) та страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (для батьків) - 120600 грн. (1/2 частки страхового відшкодування, що належить батькові та матері загиблої) відповідно.

У відповідь на заяви позивачів від 04.05.2023 ТДВ СК «Альфа-Гарант» листом №12/2193 від 19.05.2023 повідомило перелік документів, які їм необхідно надати страховику для отримання відшкодування моральної шкоди та шкоди, пов`язаної з втратою годувальника у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 та детальні роз`яснення щодо кожного із запитуваних документів. Водночас страховою компанією повідомлено, що повторний розгляд заяви справи відстрочується до моменту отримання товариством зазначених у листі документів.

06.09.2024 ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 (отримувач ОСОБА_10 - представник згідно з довіреністю від 02.05.2023, посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А., зареєстрованою в реєстрі за №846) виплачено страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 20100 грн. за полісом №АТ- від 22.05.2022, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 06.09.2024 №51116.

06.09.2024 ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 (отримувач ОСОБА_10 - представник згідно з довіреністю від 02.05.2023, посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А., зареєстрованою в реєстрі за №844) виплачено страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 20100 грн. за полісом №АТ- від 22.05.2022, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 06.09.2024 №51117.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

З огляду на те, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинула донька позивачів ОСОБА_4 , мала місце ІНФОРМАЦІЯ_5, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2023 року - 6700 грн., відтак загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, становить 80400 грн. (6700 х 12 = 80400).

Беручи до уваги, що станом на дату дорожньо-транспортної пригоди у загиблої ОСОБА_4 були двоє батьків - позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , чоловік ОСОБА_11 та донька ОСОБА_6 , то відповідно частка розміру страхового відшкодування моральної шкоди, яка належать позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 1/4 від загального розміру такого відшкодування - 20100 грн. відповідно (80400 / 4 = 20100).

Як встановлено судом, 06.09.2024 відповідачем за полісом №АТ- від 22.05.2022 виплачено страхове відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 20100 грн. та на користь ОСОБА_2 у розмірі 20100 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями та не заперечується позивачами, а тому позовні вимоги в частині стягнення з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на їх користь 20100 грн. в якості відшкодування моральної шкоди відповідно до задоволення не підлягають.

Що стосується позовних вимог позивачів про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як на підставу своїх порушених прав, послалися на те, що вони є пенсіонерами, а, отже, особами, що втратили годувальника, у зв`язку з чим мають право на відшкодування страхової регламентної суми на підставі пункту 27-2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ)) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі №304/936/19 (провадження №61-12719сво20)).

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Згадана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, при вирішенні позовів про відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, слід мати на увазі, що право на відшкодування такої шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, незалежно від родинних зв`язків, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше ніж десятимісячного строку після його смерті.

З аналізу наведеного вбачається, що для визнання батька та матері, які є пенсіонерами, такими, що мають право на отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, зокрема, потрібно довести, що частка заробітку останнього (доньки позивачів), яка припадала на них, була основним і постійним джерелом їх існування.

Приписами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частини перша статті 77 ЦПК України).

Так, основним елементом вимоги відшкодування шкоди є доведення факту перебування особи на утриманні померлого та доведення обставини, що допомога, яка надавалася, була для заявника постійним та основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Тобто доказуванню в даній справі підлягає не лише факт родинних відносин, а факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Суд, перевіривши доводи позивачів та дослідивши докази, надані на їх підтвердження, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої, оскільки у матеріалах справи відсутні підтверджуючі докази щодо перебування позивачів на утриманні померлої доньки за свого життя та наявності у них потреби в матеріальній допомозі.

Встановлено, що позивачі на момент дорожньо-транспортної пригоди отримували пенсію за віком, тобто були непрацездатними, а саме, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримували пенсію за віком, розмір якої за період з червня 2022 року по травень 2023 року складав 35622,70 грн. відповідно.

З довідок, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 16.05.2023, вбачається, що розмір пенсії позивачів відповідав розміру мінімального прожиткового мінімуму встановленому у відповідний період.

Позивачі, стверджуючи про наявність у них права на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, посилалися на досягнення ними пенсійного віку та перебування їх на утриманні померлої доньки, проте факт наявності пенсійного віку не надає безумовного права пенсіонеру (непрацездатній особі) на отримання страхового відшкодування від страховика, так як в даному випадку, батько та матір загиблої - ОСОБА_4 мають самостійний дохід (пенсію), який відповідає розміру мінімального прожиткового мінімуму встановленому в зазначений період, а наявними у матеріалах справи доказами факт надання матеріальної допомоги за життя померлою ОСОБА_4 своїм батькові та матері належним чином не підтверджений.

Будь-яких доказів про отримувані доходи та/або заробітну плату за життя покійною донькою, позивачами суду не надано.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення страхового відшкодування у порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивачі належними та допустимими доказами не довели, що перебували на утриманні померлої ОСОБА_4 , а в матеріалах справи відсутні докази про доходи останньої та її можливість утримувати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як і докази про те, що вони потребували такої допомоги.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30 червня 2021 року у справі №752/4605/19 (провадження №61-18995св20) та від 03 серпня 2023 року у справі №236/1077/21 (провадження №61-1005св22).

При цьому, одне лише посилання на те, що донька позивачів була самозайнятою особою та здійснювала незалежну професійну діяльність за КВЕД 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами з 12.09.2022, забезпечувала їх за рахунок отриманих доходів з підприємницької діяльності, не є доказом їх перебування на утриманні в доньки і не може бути підставою для визнання за померлою статусу годувальника позивачів.

На підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілої слід відмовити, оскільки позивачі не подали належних та допустимих доказів, що вони мали право на страхове відшкодування в порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилання в позовній заяві на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №643/207/16-ц та від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, судом відхиляються, оскільки у наведених справах встановлені фактичні обставини є відмінними.

Зокрема, у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 березня 2019 року у справі справа №643/207/16-ц, визначено, що підпунктом «є» пункту 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц предметом спору є стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Також щодо визначення подібності правовідносин суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 (провадження №14-166цс20), згідно з яким на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

З урахуванням наведеного, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, та відшкодування моральної шкоди слід відмовити повністю з підстав та мотивів, викладених вище.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Виходячи з встановлених обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354, 355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, .

Повне рішення складено 02 жовтня 2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник