Справа № 214/5256/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

03 жовтня 2024 року Саксаганським районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сіденка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О. О.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька,

В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на його користь аліментів на його утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, довічно. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що є особою з інвалідністю ІІІ групи, не працює, отримує пенсію за віком, розмір якої становить всього 2980,00 грн., якої не вистачає на проживання та придбання ліків. Жодних державних допомог чи компенсацій позивач не отримує, інших джерел доходів не має. Відповідач є сином позивача, який не спілкується з ним, не допомагає матеріально. Посилаючись на статтю 202 Сімейного кодексу України просить стягнути аліменти з відповідача.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України.

Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а. с. 6).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААГ № 038194 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи, інвалідність встановлена безстроково (а. с. 4).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровський області та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої становить 2980,00 грн., що підтверджується відповідною довідкою пенсійного органу від 23.05.2024 (а. с. 7).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою працездатного віку.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

В силу положень ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення від виконання своїх обов`язків щодо батьків (ст. 204 СК).

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Так, згідно з постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Аналогічні висновки містяться у постанові від 18 листопада 2020 року Верховного Суду у справі №757/52096/18.

Позивач є непрацездатною особою, потребує постійного лікування та відповідних витрат, єдиним доходом є пенсія.

Батьківських прав відносно відповідача позивач не позбавлявся, обставин щодо його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків судом не встановлено.

Отже, обставин, які б слугували підставами для звільнення відповідача від обов`язку утримувати батька судом не було встановлено.

Відповідач є працездатною особою, зобов`язаний утримувати непрацездатного батька. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження перебування на його утриманні неповнолітніх дітей, інших непрацездатних членів сім`ї.

Виходячи із зазначених правових норм, що регулюють дані спірні правовідносини, фактичних обставин справи, враховуючи стан здоров`я та матеріальне та сімейне становище позивача, відповідача, можливість отримання позивачем утримання від сина, який є особою працездатного віку, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.06.2024 і довічно.

Враховуючи, що позивач, відповідно положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 1-18, 141, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 181, 182, 183, 191, 199-201 Сімейного Кодексу України, враховуючи роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якого зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якого зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.06.2024 довічно.

Стягнути ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Сіденко