Справа №:755/5372/24
Провадження №: 2/755/4001/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Радевич О.М. , Лазоренко В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення не нарахованих та не виплачених сум при звільненні та стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільнені,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення не нарахованих та не виплачених сум при звільненні та стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільнені посилаючись на те, що він з 17.02.2020 року по 02.01.2024 року працював на різних посадах в АТ «Українська залізниця». Наказом № 2450/ОС від 28.12.2023 року його було звільнено з посади менеджера Відділу соціальної та корпоративної відповідальності Департаменту соціальної політики АТ «Українська залізниця» з 02.01.2024 року за угодою сторін. При цьому, йому не були нараховані та виплачені всі суми, що належить йому від підприємства, а саме дві матеріальні допомоги на оздоровлення, які були надані йому згідно наказів № 11 від 01.02.2023 року та № 1189 від 10.06.2022 року і відповідно до п.3.3.18 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 року по п. 2.2.10 Колективного договору між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту України і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці на 2002-2006 року. Вказані матеріальні допомоги були надані, проте не нараховані та не виплачені позивачу. В наказах про надання матеріальної допомоги зазначено, що матеріальна допомога на оздоровлення надається, проте виплату необхідно провести після окремого рішення правління. Отже позивач вважає, що при звільненні без законної підстави в порушення встановленого порядку не нараховані та не виплачені всі суми, що належить позивачеві від підприємства.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25.04.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04.06.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що відповідно до наказів № 1188 та № 1189 від 10.06.2022 ОСОБА_3 була надана щорічна відпустка на 14 календарних днів з 13.06.2022 по 26.06.2022 включно з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, виплату якої провести після окремого рішення правління. Наказом АТ «Укрзалізниця» № 11 від 02.01.2023 ОСОБА_3 надана щорічна відпустка за період роботи з 17.02.2022 по 16.02.2023 на 14 календарних днів з 23.01.2023 по 05.02.2023 включно з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, виплату якої провести після окремого рішення правління (додаток № 8 до відзиву). Як вбачається з розрахунку заробітної плати ОСОБА_3 за червень 2022 року та за січень 2023 року Позивачеві в червні 2022 та в січні 2023 матеріальна допомога на оздоровлення не нараховувалася та не виплачувалася (додаток № 9 до відзиву), що було обумовлено наступним. 15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже положення визначені Законом України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Пунктом 2.2.10. Колективного договору укладеного між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту України і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці на 2002 - 2006 року, з наступними змінами і доповненнями, передбачено «надавати працівникам апарату Укрзалізниці при виході у щорічну відпустку (тривалість якої не менше 14 календарних днів) матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки) (копія Колективного договору додана Позивачем до його позовної заяви). Разом із цим, протоколом № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, прийнято рішення, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема у пункті 1.1.4 вказано: «додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплата яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики» (додаток № 10 до цього відзиву). Отже законом передбачено право роботодавця зупиняти дії окремих положень колективного договору на період дії правового режиму воєнного стану. Використовуючи таке право АТ «Укрзалізниця» на період дії воєнного стану призупинило виплату матеріальної допомоги на оздоровлення для усіх працівників АТ «Укрзалізниця». Призупинення АТ «Укрзалізниця» виплати матеріальної допомоги на період дії воєнного стану повністю узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому! підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Рішення правління «АТ «Укрзалізниця» (протокол № Ц-54/31 Ком.т) від 14.03.2022 є локальним актом АТ «Укрзалізниця», який стосується діяльності товариства та врегульовує питання оплати праці ВСІХ працівників АТ «Укрзалізниця» на період дії правового режиму воєнного стану. Це рішення чинене, воно не змінене, не скасоване і не визнано таким, що суперечить чинному законодавству. На підставі рішення правління Рішення правління «АТ «Укрзалізниця» (протокол №Ц-54/31 Ком.т) від 14.03.2022 одноразова матеріальна допомога на оздоровлення у зв`язку із відпусткою не менше 14 календарних днів не виплачується під час дії правового режиму воєнного стану усім працівникам АТ «Укрзалізниця». Отже, керуючись ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т) керівниками регіональної філії, філії, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління призупинялись працівникам виплати матеріальної допомоги на оздоровлення. Виплата позивачеві матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та за 2023 рік була лише призупинена до окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця». При цьому позивачеві не було відмовлено у проведенні такої виплати. Тому звернення позивача з цієї підстави до суду є передчасним, оскільки не позбавляє Позивача у майбутньому, після закінчення воєнного стану або зміни рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», звернутися до суду з такими вимогами, у випадку якщо відповідач не проведе з ним відповідний розрахунок. Оскільки вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною, тому у її задоволенні необхідно також відмовити. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в силу приписів частини 1 статті 188 ЦПК України є похідною, тобто її задоволення залежить від задоволення вимоги про стягнення на користь Позивача матеріальної допомоги на оздоровлення. Зважаючи на те, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення на його користь матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки з підстав викладених у даному відзиві на позовну заяву, то немає і жодної правової підстави для задоволення вимоги про стягнення з на користь Позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

12.06.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заву, яка долучена до матеріалів справи. З відповіді на відзив вбачається, що діючим законодавства в Україні, що стосується трудових відносин та зокрема оплати праці і розрахунку під час звільнення, однозначно визначено обов`язок роботодавця провести повний, остаточний розрахунок з працівником не пізніше його останнього робочого дня на підприємстві під час звільнення. В Україні не існує жодної правової норми, яка б визначала порядок і взагалі допускала можливість проведення остаточного розрахунку з працівником через будь-який невизначений час після припинення трудових відносин з таким працівником. Тому твердження відповідача, про те що він проведе розрахунок колись в майбутньому, в разі, якщо настануть якісь там обставини, є помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормативно-правових нормах чинного законодавства України. Відповідач навіть не визнає наявність зобов`язання (боргу) в чітко визначеному розмірі. А лише стверджує, що колись проведе нарахування та виплатить спірні кошти. Проте, жодного пояснення та жодних посилань хоч на якийсь порядок або норму чинного законодавства не робить та не пояснює, яким чином Відповідач виконуватиме таке зобов`язання перед Позивачем, який вже на сьогоднішній момент не перебуває з ним в трудових відносинах більше, як пів року. Є не зрозумілим, як роботодавець може провести нарахування і виплату будь-яких коштів особі, яка не перебуває з таким роботодавцем в трудових відносинах, яким чином не маючи правових підстав можна провести такі дії.

20.06.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача не нараховані та не виплачені йому при звільненні матеріальні допомоги на оздоровлення, надані відповідно до наказів № 11 від 02.01.2023 року та № 1189 від 10.06.2022 року, на суму 90 625,00 грн. та стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні з 03.01.2024 року по день постановлення рішення суду. Також просить суд стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 55 000 грн.

В судовому засіданні представники відповідача позов не визнали з підстав викладених у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив та просять суд відмовити в задоволенні позову. Окремо просять суд у разі задоволення позову зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що наказом № 259/ОС від 14.02.2020 року ОСОБА_3 прийнято на роботу до АТ «Українська залізниця» на посаду керівника проекту Управління соціальної політики.

Наказом № 261/ос від 03.02.2021 року ОСОБА_3 був переведений на посаду начальника відділу соціального діалогу Управління соціальної політики АТ «Укрзалізниця».

Наказом № 1835/ос від 25.10.2022 року ОСОБА_3 був переведений на посаду менеджера функціонального напрямку Департаменту соціальної політики АТ «Укрзалізниця».

Наказом № 554/ос від 16.03.2023 року ОСОБА_3 був переведений на посаду менеджера відділу соціальної та корпоративної відповідальності Департаменту соціальної політики АТ «Укрзалізниця».

Наказом № 2450/ос від 28.12.2023 року ОСОБА_3 був звільнений з 02.01.2024 року з посади менеджера відділу соціальної та корпоративної відповідальності Департаменту соціальної політики АТ «Укрзалізниця» за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, з виплатою компенсації за невикористані 48 днів відпустки.

Наказом № 1188 від 10.06.2022 року ОСОБА_3 надана щорічна відпустка за період роботи з 17.02.2021 року по 16.02.2022 року включно на 6 календарних днів з 13.06.2022 року по 18.06.2022 року включно .

Відповідно до наказу № 1189 від 10.06.2022 року ОСОБА_3 надана щорічна відпустка за період роботи з 17.02.2022 року по 16.02.2022 року включно на 8 календарних днів з 19.06.2022 року по 26.06.2022 року включно з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, виплату якої провести після окремого рішення правління).

Наказами № 1188 та № 1189 від 10.06.2022 року ОСОБА_3 була надана щорічна відпустка на 14 календарних днів з 13.06.2022 року по 26.06.2022 року включно з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, виплату якої провести після окремого рішення правління.

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 11 від 02.01.2023 року ОСОБА_3 надана щорічна відпустка за період роботи з 17.02.2022 року по 16.02.2023 року на 14 календарних днів з 23.01.2023 року по 05.02.2023 року включно з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, виплату якої провести після окремого рішення правління.

Наказом № 2450/ОС від 28.12.2023 року ОСОБА_3 звільнено за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України з 02.01.2024 року. Згідно даного наказу позивачу компенсується невикористані 48 днів відпустки.

З розрахунків заробітної плати ОСОБА_3 за червень 2022 року та за січень 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 в червні 2022 та в січні 2023 матеріальна допомога на оздоровлення не нараховувалася та не виплачувалася. Також згідно розрахунку за грудень 2023 року матеріальна допомога на оздоровлення не нараховувалася та не виплачувалася.

Представник відповідача в судовому засіданні визнає той факт, що позивачеві не нарахована та не виплачувалась матеріальна допомога надана наказами № 1189 від 10.06.2022 року та № 11 від 02.01.2023 року.

Вирішуючи правомірність не нарахування та не виплати матеріальної допомоги, наданої позивачеві відповідно до наказів № 11 від 02.01.2023 року та № 1189 від 10.06.2022 року суд приходить до наступного висновку.

Згідно із статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат ( доплат, надбавок, премій і т. і. ) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.

Частиною другою статті 97 КЗпП України установлені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, що встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими ( регіональними ) угодами.

Як вбачається із матеріалів цієї справи, пунктом 2.2.10. Колективного договору укладеного між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту України і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці на 2002 - 2006 року, з наступними змінами і доповненнями, передбачено «надавати працівникам апарату Укрзалізниці при виході у щорічну відпустку (тривалість якої не менше 14 календарних днів) матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки).

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

У той же час відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи. Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в України» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже положення Законом України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

З копії витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року убачається, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема, у пункті 1.1.4 вказано: «….. додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплата яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики». Оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом 3.10 Колективного договору між Державним територіально-галузевим об`єднанням «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України на 2002-2005 роки, пролонгованого на 2006-2022 роки, їх призупинення відповідачем узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, у тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено й у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 580/2869/22.

Таким чином виплати ОСОБА_3 було призупинено, тому звернення з цієї підстави до суду не позбавляє ОСОБА_3 після закінчення воєнного стану звернутися до суду з такими вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе із ним відповідний розрахунок.

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, на підставі вищенаведених правових норм, зважаючи на доведеність факту правомірності не нарахування та невиплати матеріальної допомоги позивачеві, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача не нарахованих та не виплачених йому при звільненні матеріальні допомоги на оздоровлення, надані відповідно до наказів № 11 від 02.01.2023 року та № 1189 від 10.06.2022 року на суму 90 625,00 грн.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних позивачеві сум при звільненні з 03.01.2024 року по день постановлення рішення суду є похідними від позовних вимог про правомірність не нарахування та не виплати матеріальної допомоги, в задоволенні яких відмовлено, тому вказана позовна вимога також не підлягає задоволенню.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позов ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про колективні договори і угоди», Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263- 265, 268, 273, 280 ЦПК України , суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення не нарахованих та не виплачених сум при звільненні та стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільнені відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 05.10.2024 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , адреса проживання: місто Київ, вулиця Єжи Геродройця, 5.

Суддя Н.О.Яровенко