П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 753/1678/23

Провадження: № 22-ц/824/14688/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Твердохліб Ю. О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

у с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач), мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 2013 року по 2018 рік вона та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбі та мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - ОСОБА_3 , дочка). ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Так, з 2018 року він не бачиться та не спілкується з донькою, не цікавиться її життям, успіхами, станом здоров`я, навчанням, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, що негативно впливає на її фізичний, культурний розвиток. Всі питання щодо виховання дитини та її матеріального забезпечення вирішуються позивачем самостійно без підтримки відповідача. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року у справі № 753/458/20, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісяця, починаючи з 11 січня 2020 року і до повноліття дитини. Вказує, що станом на день звернення із даним позовом до суду аліменти на утримання дочки від відповідача вона не отримувала. Наявність вказаних обставин можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покладено на Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого в цій справі не доведено, відсутність належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, доказів винної поведінки відповідача, коли він свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати батьківські обов`язки, а також враховуючи те, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проте, враховуючи, що відповідач недостатньо приділяє уваги дитині, суд першої інстанції вважав за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, виховання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому на Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації вважав за необхідне покласти контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзіОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, щовідповідач не виконує покладені на нього батьківські обов`язки по вихованню та утриманню доньки, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не цікавиться її навчанням, успіхами, здоров`ям, подальшою долею, не створює умов для отримання нею освіти, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, з 2018 року не спілкується з нею, не приймає участі в її матеріальному забезпеченні, що негативно впливає на її фізичний розвиток. Зазначені обставини вона розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків, відсутність серйозного ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків. Доводи відповідача про те, що вона перешкоджає у спілкуванні та побаченнях з дитиною жодним чином не підтверджені. Навіть після звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав, відповідач свою поведінку не змінив. З пояснень відповідача в суді не вдалось встановити наявність його інтересу до дитини. У суді першої інстанції відповідач визнав факт ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 16 липня 2024 року справу призначено судді-доповідачу Невідомій Т. О. у складі колегії суддів: головуючий суддя Невідома Т. О., судді Верланов С. М., Нежура В. А.

Згідно протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 30 вересня 2024 року суддю ОСОБА_4 замінено на суддю ОСОБА_5 .

Ухвалами Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Згідно протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 30 вересня 2024 року суддю Мережко М. В. замінено на суддю ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Сіваченко В. В. в інтересах ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення. Вважає необґрунтованими посилання позивача про те, що відповідачем визнано факт невиконання ним батьківських обов`язків, оскільки такі посилання не відповідають дійсності. Вказує, що через дії позивача виникла ситуація, через яку відповідач не мав змоги бачити свою доньку, приймати участь в її житті та в повному обсязі виконувати свій обов`язок з утримання та виховання своєї дитини. Відповідач ставить під сумнів висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав, оскільки такий акт був складений Дарницькою районною адміністрацією, з якою позивач перебуває у трудових відносинах.

Від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшли письмові пояснення, в яких Служба просить при ухвалити рішення врахувати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав у цілому, та, зокрема, висловлену у ньому думку малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також прийняти рішення з максимальним врахуванням інтересів дитини.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Гербеда Г. Г. підтримали апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Сіваченко В. В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи Головний спеціаліст відділу соціально-правового захисту дітей Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Чіжова Т. І. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11 том 1).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року у справі № 753/458/20, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 11 січня 2020 року та до повноліття, рішення набрало законної сили 27 липня 2020 року (а.с. 12-15, том 1).

05 серпня 2020 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 753/458/20 (а.с. 16, том 1).

Згідно довідки начальника Святошинського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського А. М. від 24 жовтня 2022 року № 62852234/4, ОСОБА_1 згідно виконавчого листа у справі № 753/458/20 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 у період з 11 січня 2020 року по 01 жовтня 2022 року (а.с. 17 том 1).

Відповідно роз`яснень Святошинського ВДВС у м. Києві станом на 07 квітня 2023 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 11 січня 2020 року по 01 квітня 2023 року у розмірі 58 016 грн 13 коп. (а.с. 92, том1).

Згідно довідки №с 03-01/446 від 04 жовтня 2022 року ОСОБА_3 навчається у 4Д класі школи І-ІІІ степенів № 309 Дарницького району м. Києва, батько ОСОБА_2 не цікавиться вихованням дочки в школі, участь у вихованні не бере, батьківські збори не відвідує (а.с. 31, том 1).

Відповідно довідки від 29 вересня 2022 року № 17, ОСОБА_3 займається в дитячо-юнацькій школі «Дарниця» у відділенні плавання з вересня 2019 по травень 2022 року (а.с. 32 том 1).

Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва від 06 жовтня 2022 року № 1740 ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та спостерігається лікарем педіатром з 2019 року, перебуває на обліку у лікаря ортопеда та отоларинголога, під час відвідування закладу дитину супроводжує мати (а.с. 43, том 1).

З інформаційного повідомлення дільничного офіцера Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, наркотичних речовин не вживає, громадський порядок не порушує, з сусідами підтримує доброзичливі стосунки, за 2022 рік скарг та заяв у відношенні неї не надходило (а.с. 46, том 1).

Згідно довідки Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_1 працює в Дарницькій районній в м. Києві державній адміністрації на посаді головного спеціаліста відділу контролю за благоустроєм та охорони навколишнього природного середовища апарату з 04 грудня 2018 року, має добру характеристику (а.с. 48 том 1).

Згідно висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, державна адміністрація вважала за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 135-136 том 1).

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 травня 2024 року у ВП НОМЕР_1, у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання їх спільної дочки (а.с. 241, том 1).

Судом першої інстанції допитано в якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_8 показала суду, що вона з позивачем сусіди понад 20 років, вона дуже гарна мати, а відповідача знає з 2018 року, бачила його іноді з алкогольними напоями. Їй не відомо чи спілкується відповідач з дитиною, однак вона його не бачила з 2018 року.

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що він кум ОСОБА_11 (відповідача) та у 2018 році той повідомив йому, що ОСОБА_12 (позивач) вигнала його з сім`ї, забрала машину та грошові кошти, він дуже важко переживав їх розрив. Деякий час він проживав у нього та намагався зв`язатись з дочкою та спілкуватись з нею. Він не був присутній при сварках ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , вважає, що ОСОБА_12 навмисно чинить перешкоди ОСОБА_11 у спілкуванні з дитиною.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що з ОСОБА_11 знайомі з дитинства та спілкується і досі, з ОСОБА_12 також бачився, вони разом запрошували його в гості. ОСОБА_11 завжди вважав ОСОБА_12 і дитину своєю сім`єю. Він проводив у них в будинку свердловину, і вже тоді помітив, що їх сім`я розпалась, ОСОБА_12 не виглядала господинею, а вже після розтавання ОСОБА_11 розповів, що його вигнала ОСОБА_12 з сім`ї, забрала ключі від машини. ОСОБА_11 проживав у нього два роки та завжди мав надію повернути сім`ю, казав, що любить дружину і дитину, намагався спілкуватись з дитиною. Вони неодноразово їздили до будинку, де живе ОСОБА_12 з дитиною, однак двері не відчиняли, на телефонні дзвінки позивач не відповідала.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21.

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, враховуючи те, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками щодо дочки, неможливість змінити поведінку батька у кращу сторону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такий висновок не є достатньо мотивованим, суперечить інтересам дитини та не містить переконливих аргументів для застосування заходу впливу на батька дитини, який виявляє інтерес до дитини, вчиняючи дії, які свідчать про його бажання змінити свою поведінку в кращу сторону.

Так, відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, зазначає про наявність у нього бажання спілкуватися із донькою, що на цей час повною мірою він позбавлений можливості робити через перепони з боку позивача.

Сплата заборгованості по аліментам на утримання дитини, з моменту коли ОСОБА_2 дізнався про заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року у справі № 753/458/20, свідчить про його інтерес до доньки, про бажання брати участь у її вихованні.

Крім того, адвокатом Сіванченком В. В. в інтересах ОСОБА_2 надано суду заяву відповідача від 08 серпня 2024 року до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації, в якій він просив службу вжити всіх необхідних заходів для забезпечення можливості спілкуватись та бачитись з дитиною, повноцінно брати участь у її вихованні.

Суд враховує об`єктивні причини неможливості активної участі одного з батьків у житті дитини, зокрема, через існування між батьками неприязних стосунків, що вбачається з матеріалів справи та про що зазначає відповідач.

Зазначене спростовує доводи позивача про те, що батько взагалі не цікавиться донькою, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.

Суд першої інстанції попередив ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до своєї доньки, та роз`яснив, що у випадку ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, він може бути позбавлений батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в судовому рішенні. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Оскільки колегія суддів не задовольняє апеляційні скарги ОСОБА_1 , то перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова