ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/313/24 Номер провадження 22-ц/814/2860/24Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д.Є. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 травня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27.07.2019 року, в якому просило стягнути заборгованість - 83920,64 грн., витрати по сплаті судового збору - 3028 грн. та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 17000 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 27.07.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно заявки-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 12.12.2019 року, що акцептована відповідачем 12.12.2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Відповідно до умов договору позики кредит надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн., в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору.

Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору кредиту.

14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14.07.2021, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № від 27.07.2019 року, що був укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі і за спірним договором позики.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 08.03.2024 року утворилася загальна заборгованість у сумі 112479,82 грн. з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6939,97 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 105539,85 грн.

Виходячи з засад розумності, справедливості та пропорційності товариство просило стягнути заборгованість у розмірі 83920,64 грн. з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 6939,97 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» 76980,67 грн. та судові витрати.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 17 травня 2024 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском строку позовної давності, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ТОВ «Коллект Центр» оскаржило його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку щодо пропуску строку позовної давності, оскільки строк дії договору кредиту, який було укладено з відповідачем 27.07.2019, становить 36 місяців, тобто він діє до 27.07.2022, а отже звернення товариства до суду в березні 2024 року відбулося в межах строку позовної давності.

Також звертає увагу, що в зв`язку з введенням в країні карантину, який було установлено з 12.03.2020, строк позовної давності продовжено саме на строк дії карантину, тобто на кількість днів, що дорівнює всьому строку дії карантину, який був скасований лише 30.06.2023.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27.07.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, згідно якого кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн. в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14.07.2021, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики у тому числі за договором позики № від 27.07.2019 року, що був укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1

10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023, в тому числі за договором позики № від 27.07.2019 року.

Неналежне виконання відповідачем умов договору призвело до виникнення заборгованості.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 08.03.2024 року розмір заборгованості позичальника за договором позики № від 27.07.2019 року складає 112479,82 грн., з яких: 6939,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 105539,85 грн. - заборгованість за відсотками.

Разом з тим, товариство на свій розсуд, посилаючись на принципи розумності та справедливості, зменшило нарахований ним розмір заборгованості до 83920,64 грн., просило стягнути з позичальника 6939,97 грн. заборгованості за тілом кредиту; 76980,67 грн. в якості заборгованості за відсотками.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд дійшов висновку щодо пропуску товариством строку позовної давності при зверненні до суду з вимогами про стягнення заборгованості, що в розумінні ст. 264 ЦК України є самостійною підставою для відмови в позові, з огляду на заяву представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Не заперечуючи факт існування не виконаного позичальником зобов`язання по поверненню окремого шостого траншу коштів в розмірі 6940 грн., представник відповідача подав заяву про застосування наслідків пропуску строку позовні давності.

Матеріалами справи доводиться, що 27.07.2019 сторони уклали договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № , згідно умов якого строк його дії визначили в 36 місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем визначеного сторонами у додатку.

Пунктом 1.6 Договору, в таблиці зазначено максимальний строк (кількість календарних днів користування Кредитом (траншем) 30 календарних днів.

Відповідно до «Заявки-Анкети на отримання кредиту» сума отриманого позичальником ОСОБА_1 кредиту становить 6940,00 грн. з терміном кредиту 30 днів.

Згідно пропозиції надання 6 траншу кредиту згідно Заявки-анкети № від 12.12.2019 року, в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27.07.2019 року (оферта) доданої до позовної заяви, відповідач отримав суму кредиту 12.12.2019 в розмірі 6940 грн. зі строком кредитування 30 днів.

При цьому ОСОБА_1 прийняла умови правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka».

Пунктами 8.4, 8.5, 8,8 правил надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka» визначено, що продовження строку дії поточного кредиту (траншу) здійснюється виключно за умови попередньої оплати відсотків за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем). Перебіг нового (зміненого ) строку користування поточним кредитом починається з дня погашених нарахованих за фактичне користування відсотків за користування кредитом в тому числі і прострочених, та сплати, на вимогу товариства пені.

У разі якщо позичальник прострочив повернення всіх належних до сплати платежів у строк з урахуванням пролонгації, то такий строк пролонгації вважається анульованим. У такому випадку заборгованість у повному обсязі вважається простроченою з дня наступного за днем коли така заборгованість мала бути сплачена.

Сторонами не заперечується і вбачається з матеріалів справи, що видача позичальнику спірного грошового траншу у вигляді 6940 грн. мала місце 12.12.2019, що відповідає сумі кредиту зазначеного в пропозиції надання 6 траншу кредиту.

Зазначені кошти мали бути повернуті позичальником до 11.01.2020 р.

Позивачем доведено і не спростовано відповідачем, що останньою в порядку виконання вимог п.п. 8.4, 8.5, 8,8 правил надання грошових коштів у позику сплачувались відсотки за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем), що було правовою підставою для пролонгації строку дії поточного кредиту, тобто окремого грошового траншу в розмірі 6940 грн., у зв`язку з чим такий строк дії поточного кредиту був продовжений до березня 2020 року.

Так, позивачем було сплачено відсотки в сумі 1882,64 грн. 11.01.2020 р., потім 09.02.2020, що слугувало підставою для пролонгації строку дії поточного кредиту.

Після 10.03.2020 позичальник припинила виплату відсотків, що, в свою чергу, унеможливило здійснення кредитором пролонгації строку дії поточного кредиту, а відтак у зв`язку з неповерненням відповідачем після 10.03.2020 р. отриманого кредиту (траншу в розмірі 6940 грн.) в нього виникло право на судовий захист.

Таким чином, враховуючи останню сплату відсотків 10.03.2020, у товариства виникло право на стягнення заборгованості з березня 2020 року.

Між тим, останнє звернулося до суду в березні 2024 року.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові.

Як видно із матеріалів справи та умов на яких було складено Договір від 27.07.2019, відповідач зобов`язався погасити отримані кошти в якості кредиту на протязі 30 днів.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача адвокатом Белеєм В.М. було заявлено письмове клопотання про застосування строку позовної давності, яке з урахуванням встановлених судом обставин щодо пропуску строку позовної давності, а саме звернення до суду в березні 2024 року, було задоволено судом.

Таким чином, судом першої інстанції, з урахуванням фактичних обставини по справі було обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог внаслідок пропуску позивачем загального строку позовної давності, що в розумінні ч.4 ст. 267 ЦК України є самостійною підставою для такої відмови.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду не спростовують та не містять вказівки на порушення, які могли слугувати підставою для скасування судового рішення.

Так, в своїй апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що строк дії договору позики від 27.07.2019 складає 36 місяців, а відтак за захистом свого порушеного права фінансова установа звернулась в межах трирічного строку позовної давності.

Вказане твердження не заслуговує на увагу та спростовується змістом самого договору, згідно до якого сторони визначили, що остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту має бути строк не пізніше строку користування траншем визначеного сторонами у додатку.

Вказане свідчить про те, що до кожного отриманого позичальником грошового траншу буде діяти свій окремий строк його повернення у відповідності до визначеного у додатку строку, оскільки його несвоєчасне повернення необхідно розцінювати як окреме порушення права кредитора, тобто як окремий предмет захисту цивільних прав.

В даному випадку сторони узгодили строк кредитування саме 30 днів, у зв`язку з чим отримані 12.12.2019 р. кошти в розмірі 6940 грн. підлягали поверненню 11.01.2020, а з урахуванням двох пролонгацій строку кредитування, останній був продовжений до 11.04.2020.

Після настання цієї дати, з урахування наявного невиконаного позичальником зобов`язання по поверненню шостого траншу кредиту, позивач мав протягом трьох років звернутись за захистом своїх прав до суду.

Разом з цим, не заслуговує на увагу доводи скарги про те, що введення в Україні заходів боротьби з COVID19 та дія п.12 розділу «Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, є правовою підставою для продовження строків позовної давності на строк дії карантину.

В даному випадку само по собі введення обмежувальних карантинних заходів не може розглядатись як безумовна підстава для не застосування наслідків пропуску строку повної давності без доведення позивачем наявних поважних причин, пов`язаних із застосуванням таких карантинних заходів, що дійсно унеможливили своєчасне звернення до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, твердження апелянта про те, що строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину, відхиляються колегією суддів, оскільки факт запровадження як карантину, так і воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки через запровадження такого, не можна вважати поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Вищевказане узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року по справі № 500/1912/22

В даному випадку позивачем не наведено обставин та підстав обґрунтування неможливості звернення до суду у встановлені строки саме через запровадження в країні карантину, наявність якого унеможливило реалізацію ним свого права на судовий захист, у зв`язку з чим запровадження карантину не можна розцінювати як безумовну поважну причину для не застосування в цей період загального правила строку позовної давності.

За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала місцевого суду як постановлена з дотриманням закону залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин