Провадження № 22-ц/801/2006/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 рокуСправа № 127/32554/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Короля О. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, яка доглядає дитину до досягнення нею трьох років,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, яка доглядає дитину до досягнення нею трьох років. Зазначала, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . На час народження сина вона навчалась на денній формі у Вінницькому державному педагогічному університеті ім. М.Коцюбинського, а з 01.09.2023 р. продовжила навчання на 1 курсі денної форми за ступенем вищої освіти магістр у тому ж вищому навчальному закладі з кінцем навчання 31.12.2024 року. Спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні права та сімейні обов`язки. Тривалий час вони будь-яких сімейних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. У вересні 2023 року відповідач вчинив щодо позивача домашнє насильство, внаслідок чого вона була вимушена переїхати з дитиною до батьків. Нині син проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Так як відповідач в добровільному порядку не надавав достатніх коштів на утримання дитини позивач, звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину. Також відповідач не надає жодної матеріальної допомоги позивачу, яка виховує дитину до 3 років, навчається та з об`єктивних обставин не має можливості працювати та утримувати себе і дитину. Відповідач неофіційно працює, фізично здоровий та має змогу утримувати дружину, яка виховує дитину до 3 років. За інформацією позивача відповідач інших утриманців немає, також немає інших аліментних зобов`язань. Просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 всіх видів його доходів з моменту подання позову до досягнення сином трьох років.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 20.10.2023 року, і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років до 1/10 всіх видів доходів щомісячно. Зазначає, що суд не врахував, що він уже несе витрати на утримання сина, а також офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, при цьому допомагає позивачці, купуючи дитячий одяг, продукти харчування та все необхідне для дитини. Вважає, що розмір утримуваних з нього аліментів на утримання дружини не має перевищувати 1/10 розміру його доходів.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2024 року вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26 липня 2020 року офіційно зареєстрували шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . На час народження сина позивач навчалась на денній формі в Вінницькому державному педагогічному університеті ім. М.Коцюбинського, та з 01.09.2023 р. продовжила навчання та навчається на 1 курсі, денної форми за ступенем вищої освіти магістр у тому ж вищому навчальному закладі, з кінцем навчання 31.12.2024 року. Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні права та сімейні обов`язки. Тривалий час сторони будь-яких сімейних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. На даний час проживає з нею та перебуває на повному її утриманні.

Відповідач з його слів, має мінливий заробіток, фізично здоровий, сплачує аліменти на утримання сина в розмірі від його заробітку (доходу інших утриманців немає, також немає інших аліментних зобов`язань.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох річного віку у 1/6 частині від заробітку (доходу), суд виходив з того, що син сторін ОСОБА_3 проживає з матір`ю, яка не працює оскільки продовжує навчання та перебуває на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дружини не надає, хоча є працездатним і може таку допомогу надавати.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 офіційно не працює, має мінливий заробіток і не в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, колегія суддів вважає необгрунтованими, виходячи з наступного.

За положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до змісту ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до змісту ст. ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач ОСОБА_2 , зазначаючи про наявність у нього мінливого доходу, не надав суду доказів про його розмір. Отож, не довів, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, і, відповідно, надавати позивачці на цей період утримання.

При цьому ОСОБА_2 є фізично здоровою особою, працездатного віку. Відомості щодо наявності у нього на утриманні інших осіб відсутні. Саме послання відповідача на мінливість його доходу не може бути підставою для відмови у наданні утримання дружині до досягнення їх дитиною трьох років.

При цьому слід враховувати, що за ч. 2 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості 50 % заробітної плати боржника, проте за положеннями ч. 3 цієї статті це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже в своїй сукупності задоволення позовних вимог не суперечитиме вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання малолітньої дитини та дружини, не перевищуватиме гранично визначений розмір, передбачений ч. 2 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження".

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у добровільному порядку допомагає позивачці, купуючи дитячий одяг, продукти харчування та все необхідне для дитини, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені доказами.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції постановлено рішення без всебічного, повного дослідження доказів, наданих сторонами, не являються підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції, який у рішенні оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, а тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 у залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2024 рок залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук