Справа № 1312/5327/12 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2270/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Марко О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ганусяка Олега Ігоровича на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2024 року в складі судді Стрепка Н.Л. у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Земкомерц», про стягнення заборгованості, -

встановив:

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2013 року у справі №1312/5327/12, провадження №2/463/348/13, задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Земкомерц», про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» 23 168 813 (двадцять три мільйони сто шістдесят вісім тисяч вісімсот тринадцять) гривень 50 копійок, а також судові витрати в розмірі 3 219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень.

21 червня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ганусяка О.І., про перегляд заочного рішення, у якій просить: поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2013 року; переглянути заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2013 року у справі № 1312/5327/12 (463/348/13) за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Земкомерц» про стягнення заборгованості за кредитним договором; скасувати заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2013 року у справі №1312/5327/12 (463/348/13) за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Земкомерц», про стягнення заборгованості за кредитним договором і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Щодо строку на подання заяви про перегляд заочного рішення вказує, що про наявність заочного рішення ОСОБА_1 нічого не було відомо, рішення суду він не отримував, лише після звернення до виконання рішення суду та подання клопотання про надання копії рішення, відповідачу надійшла копія рішення рекомендованим поштовим відправленням на адресу своєї реєстрації. Оскільки відповідач копію рішення отримав уже після спливу строків для його перегляду, а саме 29 травня 2024 року, тому вважає, що існують підстави для поновлення строків на подачу заяви про перегляд заочного рішення. Також вказує, що представник відповідача ОСОБА_3 18 червня 2024 року був хворий і не мав можливості подати заяву про перегляд рішення.

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Земкомерц», про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, таку в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого через систему «Електронний суд» подав адвокат Ганусяк О.І. Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права, неповно з`ясовані всі обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 18 березня 2013 року Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення у справі №1312/5327/12, провадження №2/463/348/13, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Земкомерц», про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» 23 168 813 гривень 50 копійок, а також судові витрати в розмірі 3219 гривень.

Про наявність заочного рішення ОСОБА_1 нічого не було відомо, рішення суду він не отримував. Лише після звернення до виконання рішення суду та подання клопотання про надання копії рішення, відповідачу надійшла копія судового рішення рекомендованим відправленням на адресу його реєстрації. Як зазначалось раніше, відповідач отримав копію рішення уже після спливу строків його перегляду, а саме 29.05.2024. Відтак вважає, що існують підстави для поновлення строків на подачу заяви про перегляд заочного рішення. Окрім цього, представник відповідача ОСОБА_3 18.06.2024 був хворий і відповідно подати заяву про перегляд рішення можливості не мав. Вказані обставини підтверджуються відповідною довідкою, що додавалась до заяви.

Наголошує, що існують підстави для перегляду заочного рішення, оскільки виклик у судове засідання на 18.03.2013, на якому було прийняте заочне рішення, відповідач не отримував, а тому не знав про дату та час розгляду справи, що свідчить про те, що відповідачі не були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Враховуючи наведене, відповідач по справі був позбавлений свого законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів в суді під час вирішення цивільної справи, не мав можливості подати відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

23 липня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника ПАТ «МТБ Банк» Олейнічук Т.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначено, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2013 року у справі №1312/5327/12 на даний час є виконаним, ОСОБА_1 знав про наявність судового рішення, а тому оскаржувана ним ухвала є правомірною, судом досліджено всі докази та надана правова оцінка.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

В судове засідання 01 жовтня 2024 року учасники справи не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2013 року у справі №1312/5327/12, провадження №2/463/348/13, на даний час є виконаним, відповідачу ОСОБА_1 було відомо про існування такого ще з 15 лютого 2014 року, останній вже двічі звертався до суду із заявами про перегляд вказаного заочного рішення, а тому підстави для поновлення йому строку на подання заяви про перегляд заочного рішення втретє відсутні.

Колегія судів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Відповідно до статті 6 вказаної Конвенції сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (Рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Також Європейський Суд з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Рішення від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Отже, право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється в порядку, встановленому процесуальним законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Судом встановлено, що заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2013 року у справі №1312/5327/12, провадження №2/463/348/13, задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Земкомерц», про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» 23 168 813 гривень 50 копійок, а також судові витрати в розмірі 3 219 гривень.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 5 травня 2014 року у справі №463/1611/14-ц, провадження №2-п/463/18/14, було залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду в цивільній справі за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , третьої особи ТОВ «Земкомерц» про стягнення заборгованості.

Зі змісту даної ухвали вбачається, що в заяві про перегляд заочного рішення відповідач вказував, що дізнався про вказане рішення суду 15 лютого 2014 року, коли отримав постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на його майно. При цьому відповідач подав апеляційну скаргу на заочне рішення, в прийнятті якої ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2014 року було відмовлено у зв`язку з порушення процесуального порядку оскарження рішення суду. Заяву про перегляд заочного рішення суду відповідач подав 3 квітня 2014 року.

Також ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20 травня 2014 року у справі №463/2143/14-ц, провадження №2-п/463/24/14, знову залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду в цивільній справі за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , третьої особи ТОВ «Земкомерц» про стягнення заборгованості. Зі змісту даної ухвали вбачається, що таку заяву було подано відповідачем до суду 6 травня 2014 року.

При цьому, як вбачається з наданих представником позивача разом з запереченням копій документів, 21 лютого 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №41961401 щодо виконання виконавчого листа №2/463/348/13, виданого 24 травня 2013 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» 23168813,50 грн., а також судових витрат в розмірі 3219 грн. Зі змісту даної постанови вбачається, що зазначене виконавче провадження перебувало на виконанні у відділі з 8 лютого 2014 року.

Постановою від 07 березня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. за заявою представника ПАТ «МТБ Банк» виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/463/348/13, виданого 24 травня 2013 року Личаківським районним судом м. Львова, закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі. При цьому виконавець вказав, що в рамках примусового виконання рішення з рахунків боржника списано кошти, які перераховано наступним чином: 4203,54 грн. на рахунок стягувача, 467,06 грн. на користь держави в рахунок часткового погашення виконавчого збору та 1261,30 грн. на користь держави, як витрати виконавчого провадження.

20 червня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ганусяк О.І., втретє подав заяву про перегляд заочного рішення.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Відповідно до ст. 228 ЦПК України, (чинного на час ухвалення заочного рішення 18.03.2013) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Станом на час подання заявником заяви про перегляд заочного рішення 19.06.2024, статтею 284 ЦПК України, яка регламентує порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки, зокрема, залишення скарги без розгляду.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 стало відомо про наявність судового рішення від 18.03.2013 - 15 лютого 2014 року, коли як зазначав останній, отримав постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на його майно.

Втретє подав заяву перегляд заочного рішення лише 19.06.2024, тобто по спливу більш як десяти років.

Відтак, посилання ОСОБА_1 на те, що він не одержав своєчасно копії заочного рішення, внаслідок чого ним пропущено строк на подання заяви про його перегляд з поважних причин, не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють вирішення цього питання та правильно врахував позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20, в якій зокрема зазначено, що наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України.

З урахуванням обставин справи, які підтверджують обізнаність ОСОБА_1 про ухвалення заочного рішення та відсутністю поважних причин пропуску строку на подання заяви про перегляд такого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права є безпідставними.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ганусяк Олега Ігоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк