Єдиний унікальний номер судової справи: 473/7229/23 Головуючий суду першої інстанції Ротар М.М.
Провадження № 22-ц/812/1073/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

07 жовтня 2024 року м. Миколаїв справа № 473/7229/23

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ротар М.М., за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» або Товариство) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 22 жовтня 2020 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №R01.10730.007109982, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти на поточні потреби в сумі 18 910,61 грн строком на 41 місяць, процентна ставка фіксована 35,3 % річних від залишкової суми кредиту.

07 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та позивачем укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого банк передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні банку права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 207,66 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в сумі 15 662,06 грн та заборгованості за процентами - 9 545,60 грн.

Всі нарахування, що відбулись до дати отримання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» здійснювались безпосередньо Банком станом на день відступлення права вимоги. Товариством не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.

Посилаючись на вищезазначені обставини позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, оскільки ОСОБА_1 своє зобов`язання за договорами не виконала.

У відзиві на позов ОСОБА_1 позов не визнала.

Вказувала, що на виконання умов кредитного договору нею було сплачено 7240 грн, які не враховані позивачем в розрахунку заборгованості за кредитним договором. Крім того, вона не отримувала кредитних коштів, оскільки ці кошти були перераховані АТ «Ідея Банк» на погашення заборгованості за кредитним договором від 03 вересня 2018 року. Зазначала, що між нею та АТ «Ідея Банк» було укладено три кредитних договори, з яких кожен наступний договір був укладений для погашення заборгованості за попереднім кредитним договором. Загалом за трьома кредитними договорами нею було сплачено 37938 грн, що значно перевищує отриману суму кредиту. Також, відповідач просила застосувати позовну давність.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №R01.10730.007109982 від 22 жовтня 2020 року на загальну суму 25 207,66 грн, з якої: 15 662,06 грн заборгованість за основною сумою боргу та 9 545,60 грн - заборгованість за процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильну оцінку фактам та наданим доказам, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 22 жовтня 2020 року між відповідачем ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №R01.10730.007109982.

Відповідно до п. 1 Договору, сума позики складає 18 910,61 грн строком на 41 місяців, процентна ставка фіксована 35,3 % річних від залишкової суми кредиту.

Згідно пункту 5.5 Договору сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється сторонами тривалістю у п`ять років. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з доводів позовної заяви відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, в передбачені Договором строки суму кредиту та проценти за користування ним позичальнику не сплатила.

Згідно довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 22 жовтня 2020 року станом на 07 липня 2023 року складає 25 207,66 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 15 662,06 грн, заборгованість за процентами - 9 545,60 грн.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 207,66 гривень, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 15 662,06 грн та заборгованості за процентами 9 545,60 грн.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).

Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК України), допустимими (стаття 78 ЦПК України), достовірними (стаття 79 ЦПК України), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК України ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачка, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконала взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь Товариства.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів відмічає наступне.

Відповідно до пунктів 61, 62, 65 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року, форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Аналогічного змісту норма закріплена у пункті 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою).

Банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів.

Такий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 31 жовтня 2018 року в справі № 755/2284/16-ц, у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Як убачається із матеріалів справи, окрім копії кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 , паспорту споживчого кредиту, додатку до паспорту споживчого кредиту, документів про відступлення прав вимоги за спірним кредитним договором, позивач на обґрунтування своїх вимог надав до суду також довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором та копію виписки із особового рахунку відповідачки.

Виписка за період з 22 жовтня 2020 року по 07 липня 2023 року, сформована АТ «Ідея банк» та надана позивачем в обґрунтування своїх вимог саме по рахунку, який було відкритого на ім`я позичальника ОСОБА_1 . З вказаної виписки убачається, що відповідачка частково погашала заборгованість за кредитним договором №R01.10730.007109982.

Отже, надані позивачем копії банківської виписки з рахунку відповідачки та розрахунок заборгованості у сукупності є належними та допустимими доказами у справі, відповідають вищенаведеним вимогам та підтверджують факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.

Натомість відповідачкою визначений у позовній заяві розрахунок заборгованості не спростовано, будь-яких доказів щодо погашення нею боргу за спірним кредитним договором, що не були враховані у розрахунку, суду не надано. Сама лише незгода ОСОБА_1 з наведеним розрахунком заборгованості не може свідчити про неналежність такого доказу. Окрім того, відповідачем за правилом частини другої статті 78 ЦПК України на спростування вказаного розрахунку ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції контррозрахунку надано не було.

Посилання ОСОБА_1 на те, що за кредитним договором №R01.10730.007109982 від 22 жовтня 2020 року вона грошових коштів не отримувала, є безпідставним, оскільки спростовується умовами пункту 1.2 цього договору, в якому сторони домовилися, що позичальник укладенням цього договору дала доручення банку, а банк, за дорученням позичальника, надав кредит у день підписання даного договору шляхом переказу коштів в сумі 18910, 61 грн з позичкового рахунку позичальника на рахунок в АТ «Ідея Банк» з призначенням платежу «Погашення кредитної заборгованості договір №R01.00300.004289888 від 03 вересня 2018 року.

Доводи відповідача щодо незгоди з умовами інших кредитних договорів, укладених з банком, що не є предметом спору у даній справі, колегія суддів відхиляє.

Посилання ОСОБА_1 про сплату грошових коштів в розмірі 37938 грн на погашення заборгованості за трьома кредитними договорами колегія суддів також відхиляє, оскільки предметом позову у цій справі є заборгованість за одним кредитним договором, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 від 22 жовтня 2020 року. Сплачені на погашення цього договору кошти в розмірі 9640 грн (09 грудня 2020 року 800 грн, 20 січня 2021 року 810 грн, 30 березня 2021 року 810 грн, 19 квітня 2021 року 810 грн, 29 червня 2021 року 810 грн, 07 жовтня 2021 року 800 грн, 29 жовтня 2021 року 800 грн, 22 листопада 2021 року 800 грн, 21 грудня 2021 року 800 грн, 21 січня 2022 року - 800 грн, 28 січня 2022 року 800 грн, 22 лютого 2022 року 800 грн), відображені у виписці по рахунку ОСОБА_1 та враховані при розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що банк не міг визначитися із сумою боргу по кредитному договору №R01.10730.007109982 від 22 жовтня 2020 року, оскільки колекторська компанія ТОВ «ДЕБЮТФОРТ Україна» у листі № від 10 січня 2023 року (яким запропоновано сплати заборгованість у розмірі 9 476 грн до 24 січня 2023 року) за вказаним кредитним договором зазначало суму боргу у 12 929 грн 74 коп. станом на 10 січня 2023 року не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначено вище, не спростовують наданого позивачем суду розрахунку заборгованості за кредитним договором, що підтверджено випискою по рахунку відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення або зміни визначеного судом розміру заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2024 року.