ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 636/3979/24

провадження № 22-ц/818/3452/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Гєрцика Р.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»,

боржник - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу судді Чугуївського міського суду Харківської області від 26 липня 2024 року в складі судді Буніна Є.О.

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 за послуги з розподілу природного газу, в якій просив видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» вартості розподілу природного газу станом на 30 квітня 2024 року в сумі 1332,92 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» судовий збір в розмірі 302,80 грн.

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 26 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 за послуги з розподілу природного газу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою судді Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду заяви про видачу судового наказу, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при зверненні до суду заявник надав фінансовий стан за особовим рахунком № НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в якому відображені дані про фактичне споживання природного газу за газовий рік, кількість газу спожитого помісячно та сума заборгованості. Також на підтвердження щодо належності боржнику житла, по якому нарахований борг заявником надано копію договору дарування житлового будинку та витяг про державну реєстрацію прав від 05 травня 2011 року.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в особі представника ОСОБА_2 , необхідно задовольнити, ухвалу судді скасувати.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції керувався п.8 ч.1 ст. 165 ЦПК України та виходив із того, що із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, а саме до заяви про видачу судового наказу не надано доказів щодо належності боржнику житла, по якому нарахований борг.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 за послуги з розподілу природного газу, в якій просив видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» вартості розподілу природного газу станом на 30 квітня 2024 року в сумі 1332,92 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» судовий збір в розмірі 302,80 грн.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» вказано наступну адресу боржниці ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Також Товариством з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в додатках заяви видачу судового наказу зазначено, зокрема, довідка про стан заборгованості за розподіл (доставку) природного газу, паспорту та РНОКПП боржника, договір дарування житлового будинку та витяг про державну реєстрацію прав від 05 травня 2011 року.

З повідомлення Малинівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області № 01-10/927 від 11 червня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.5).

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 26 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 за послуги з розподілу природного газу.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно із частиною 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Частиною 1 ст. 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, зокрема п. 8 цієї статті передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до пункту 6 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на спрощений порядок розгляду вимог у наказному провадженні і відсутність у боржника можливості заперечувати проти таких вимог на стадії їх розгляду судом, заява про видачу судового наказу та додані до неї документи мають містити вичерпні відомості про підстави та час виникнення у заявника права вимоги, а також її розмір.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» у заяві про видачу судового наказу зазначає, що боржник ОСОБА_1 є споживачем природнього газу за адресою: АДРЕСА_1 .

З повідомлення Малинівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області № 01-10/927 від 11 червня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 .

В свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до заяви надано докази, того, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме договір дарування житлового будинку та витяг про державну реєстрацію прав від 05 травня 2011 року.

На зазначене суд першої інстанції не завернув увагу, а тому прийшов до помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу саме на підставі п.8 ч.1 ст. 165 ЦПК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду про відмову у видачі судового наказу знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в особі представника Мусєвич Тетяни Володимирівни задовольнити.

Ухвалу судді Чугуївського міського суду Харківської області від 26 липня 2024 року - скасувати та направити справу для вирішення питання щодо видачі судового наказу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Р.В. Гєрцик

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.