Справа № 205/422/24
Провадження № 22-ц/801/1869/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 рокуСправа № 205/422/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Панасюка О. С., Берегового О. Ю.,

за участю секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 , про визнання та виконання рішення іноземного суду,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником адвокатом Гриньковим Євгеном Віталійовичем, на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області про задоволення вище вказаного клопотання, постановлену у цій справі 19 липня 2024 року суддею цього суду Холодовою Т. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням, за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 , про визнання та виконання рішення іноземного суду.

Клопотання мотивоване тим, що рішенням районного суду м. Бургас Республіки Болгарії, LV складу, від 07 липня 2021 року за № 659 у цивільній справі № 3354 за описом за 2021 рік, яке є остаточним і не підлягає оскарженню, що набуло законної сили 07 липня 2021 року, вирішено затвердити угоду, досягнуту між батьками ОСОБА_3 , громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ЄГН , щодо здійснення батьківських прав, місця проживання, утримання та режиму особистих контактів з дитиною, народженою від їхнього спільного проживання, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою України, ЄГН , згідно з якою:

- батьківські права по відношенню до дитини ОСОБА_5 надаються батькові ОСОБА_4 ;

- місцем проживання дитини ОСОБА_5 є будинок її батька ОСОБА_4 в м. Бургас;

- мати ОСОБА_3 матиме режим особистих контактів з донькою ОСОБА_6 наступним чином: 20 днів протягом літа кожного календарного року по 4 години на день, а саме на час з 10 до 12 години дня та з 16 до 18 години вечора, в громадських місцях (парках) або за адресою перебування матері в м. Бургас Республіки Болгарії. Такі контакти відбуватимуться в присутності батька ОСОБА_7 , який зобов`язується відвести дитину до матері і забрати дитину звідти;

- мати зобов`язана попередньо повідомити батька щонайменше за два за два місяці про період у 20 днів, протягом якого вона перебуватиме на території Республіки Болгарія. Мати може мати режим особистих контактів з дочкою ОСОБА_8 без обмежень і в інший час, ніж зазначений вище, за взаємною згодою батьків, які можуть змінити визначений таким чином режим;

- мати ОСОБА_3 сплачує щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , які сплачуються через її батька та законного представника ОСОБА_1 , у розмірі 180 левів (національна валюта Республіки Болгарії), з дати набрання чинності цієї угоди, яку сплачуватиме до 5-го числа відповідного місяця, доки не виникнуть підстави для зміни або припинення виплати, разом з відповідними відсотками за кожну виплату.

Після ухвалення вказаного рішення громадянка України ОСОБА_9 ухиляється від його виконання та жодного разу не сплачувала аліменти на утримання дитини. Таким чином, визнання вказаного рішення в Україні необхідно батьку дитині ОСОБА_10 для його примусовоговиконання щодо стягнення аліментів на утримання дитини з її матері.

Пославшись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив вказане вище рішення визнати та звернути до виконання, видати виконавчий лист щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 до досягнення дитиною повноліття аліментів у сумі, що еквівалента 180 болгарським левам за курсом Національного банку України.

19 липня 2024 року ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області зазначене клопотання задоволено. Визнано в Україні рішення районного суду м. Бургас Республіки Болгарії, LV складу від 07 липня 2021 року за № 659 у цивільній справі № 3354 за описом за 2021 рік, яке є остаточним і не підлягає оскарженню, що набуло законної сили 07 липня 2021 року, та надано дозвіл на його примусове виконання. Цією ухвалою також вирішено стягувати з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 розмірі 180 болгарських левів щомісячно, що відповідно до курсу Національного банку України на день постановлення ухвали становить 4 166 грн., починаючи з 07 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із цією ухвалою, представник ОСОБА_2 адвокат Гриньков Є.В., посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного клопотання. У скарзі скаржник посилається на те, що представник ОСОБА_2 у суді першої інстанції адвокат Гримайло К.Л. діяла всупереч волі свого довірителя під час подачі заяви від 31 травня 2024 року, у якій вказала, що ОСОБА_2 рішення іноземного суду визнає та не заперечує щодо його виконання, однак така позиція адвоката Гримайло К.Л. не відповідає волі клієнта ОСОБА_2 , на підтвердження чого скаржником до скарги додається вся переписка між ОСОБА_2 та адвокатом Гримайло К.Л., яка велась до 04 червня 2024 року. Між сторонами настало примирення та вони перебувають у процесі підписання нотаріально завірених заяв на підтвердження відсутності претензій ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а тому на час постановлення ухвали між сторонами був відсутній спір.

11 вересня 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду заяву представника ОСОБА_2 адвоката Гринькова Є.В. про доповнення та зміну апеляційної скарги залишено без розгляду з огляду на те, що представник ОСОБА_2 адвокат Гриньков Є.В. направив на адресу суду заяву про доповнення та зміну вказаної апеляційної скарги 18 серпня 2024 року, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 19 липня 2024 року, а ст. 364 ЦПК не надає апеляційному суду права вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на внесення змін та доповнень до апеляційної скарги.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Захарова М.В. вказує, що не заперечує проти задоволення апеляційної скарги з тих підстав, що наразі відсутня потреба у виконанні загаданого вище рішення суду на території України, оскільки на теперішній час ОСОБА_2 дійсно 31 липня 2024 року добровільно виконала це рішення, докази чого додаються до даного відзиву.

Належним чином повідомлені учасники справи у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Захарова М.В. просить розглянути справу у її відсутність та у відсутність її довірителя.

07 жовтня 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Гриньков Є.В. подав до суду заяву, у якій просить здійснити розгляд справи у його відсутність.

Згідно положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За заявою заінтересованої особи і за наявності поважних причин суд може перенести час розгляду клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, про що повідомляє заінтересовані особи. Неявка без поважних причин у судове засідання заінтересованих осіб або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із заінтересованих осіб не було порушено питання про перенесення його розгляду (ч. ч. 3-5 ст. 473 ЦПК України).

У постанові від 22 травня 2023 року у справі № 523/13340/20 Верховний Суд вказав, що якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він вправі, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Таким чином колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених учасників справи, оскільки неявка учасників справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи, а відкладення її розгляду призведе до порушення строків розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності (ст. 471 ЦПК України).

Клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні;

3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 472 ЦПК України).

Статтями 81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до Договору між Україною та Республікою Болгарія про правову допомогу в цивільних справах, укладеного 21 травня 2004 року, ратифікованого в Україні 22 вересня 2005 року, кожна з Договірних Сторін за умов, установлених цим Договором, визнає і виконує на своїй території наступні рішення, які набрали законної сили, постановлені відповідними органами юстиції іншої Договірної Сторони: 1) рішення у цивільних справах, визначених у статті 1 цього Договору, майнового та немайнового характеру, включаючи мирові угоди, затверджені судом, та рішення судів у частині судових витрат у таких справах; 2) рішення у кримінальних справах в частині цивільного позову (стаття 19 Договору).

Згідно зі ст. 20 Договору клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення подається особою, на користь якої воно винесене, безпосередньо компетентному суду Договірної Сторони, на території якої має бути визнане і виконане рішення, або за правилами пункту 2 статті 3 цього Договору. До клопотання додається: 1) завірена належним чином копія рішення з підтвердженням суду про те, що воно набрало законної сили та підлягає виконанню; 2) підтвердження про те, що відповідач, який не брав участі у процесі, був належним чином і вчасно повідомлений про розгляд справи відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої постановлено рішення. У випадку, коли відповідач на час розгляду справи був недієздатним або обмежено дієздатним, має бути додане підтвердження, що він був належним чином представлений у суді; 3) підтвердження того, що сторона, проти якої було постановлено рішення, була повідомлена про прийняте рішення та про порядок його оскарження відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої воно було постановлено; 4) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент направлення клопотання ; 5) засвідчений переклад клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення та документів, зазначених у цьому пункті мовою запитуваної Договірної Сторони.

Якщо при розгляді клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення у суду виникне потреба, він може запитати додаткові відомості в особи, яка порушила клопотання, або у суду, який постановив рішення.

Відповідно до ст. 22 Договору порядок визнання та надання дозволу на виконання рішення, а також виконання рішення визначаються відповідно до положень цього Договору і законодавства запитуваної Договірної Сторони. На територіях Договірних Сторін визнаються без спеціального провадження рішення органів юстиції у цивільних справах, які не потребують за своїм характером виконання.

Суд першої інстанції, зазначивши, що до клопотання заявником долучено копію рішення суду, яке набрало законної сили, засвідчену у встановленому законом порядку, а також долучено документи, що відповідають вимогам ст. ст. 466, 472 ЦПК України, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення вказаного вище клопотання.

Посилання скаржника на те, що дії адвоката Гримайло К.Л., яка представляла інтереси ОСОБА_2 у суді першої інстанції, суперечили волі клієнта, на підтвердження чого він додає до апеляційної скарги переписку між ОСОБА_2 та адвокатом Гримайло К.Л., яка велась до 04 червня 2024 року, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки ОСОБА_2 свідомо і цілеспрямовано вибрала саме адвоката Гримайло К.Л. для здійснення представництва її інтересів у цій цивільній справі у суді першої інстанції, тому суд не має права втручатися у відносини між адвокатом та клієнтом щодо представництва інтересів останнього.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами настало примирення та вони перебувають у процесі підписання нотаріально завірених заяв на підтвердження відсутності претензій ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а тому на час постановлення ухвали між сторонами був відсутній спір, відхиляються апеляційним судом, оскільки на момент винесення оскаржуваної ухвали заявник не надав суду жодних доказів на підтвердження цього, відтак суд першої інстанції розглянув дану справу, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив питання про визнання рішення іноземного суду в межах заявлених вимог і на підставі наявних доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Гриньковим Євгеном Віталійовичем, залишити без задоволення, а ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

О. Ю. Береговий