Номер провадження: 22-ц/813/1920/24
Справа № 495/2145/23
Головуючий у першій інстанції Прийомової О.Ю.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу адвоката Панасюка Олега Миколайовича, представника Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2023 року, постановленого під головуванням судді Прийомової О.Ю., повний текст рішення суду складений 10 липня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) про відшкодування шкоди, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просила:

- стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 108 000 грн.; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 26038 грн. 36 коп.; три відсотки річних у розмірі 1562 грн. 30 коп.; інфляційні втрати у розмірі 4 273 грн. 43 коп.;

- стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 108 000 грн.; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 26038 грн. 36 коп.; три відсотки річних у розмірі 1562 грн. 30 коп.; інфляційні втрати у розмірі 4 273 грн. 43 коп.;

- стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, пов`язані з наданням правової правничої допомоги у розмірі 12000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 30 липня 2021 року водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Galant», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Т-1643 між населеними пунктами с. Пшеничне та с. Благодатне, у напрямку с. Пшеничне Білгород-Дністровського району Одеської області, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 .

Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_5 загинув на місці пригоди.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mitsubishi Galant», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахованою не була.

31 липня 2021 року за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди ГУНП в Одеській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001111 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

29 серпня 2022 року на адресу МТСБУ надіслано заяву про виплату страхового відшкодування та долучено всі необхідні документи на загальну суму в розмірі 216 000 грн., з яких: для доньки загиблого ОСОБА_2 : 108 000 грн. - відшкодування витрат на утримання; для доньки загиблого ОСОБА_3 : 108 000 грн. - відшкодування витрат на утримання.

24 жовтня 2022 року на адресу МТСБУ була надіслана заява про долучення документів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001111.

30 грудня 2022 року та 26 січня 2023 року на адресу МТСБУ були надіслані заяви про долучення документів, що підтверджують зміну прізвища ОСОБА_6 , яка є законним представником малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Листом від 02 лютого 2023 року відповідачем повідомлено про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийняте після отримання МТСБУ відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаного ДТП, тим самим призупинивши строк розгляду справи.

3 рішенням МТСБУ про зупинення строків розгляду страхової справи і відтермінуванням прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивачка не згодна та вважає його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - велосипедист ОСОБА_5 , а тому цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mitsubishi Galant», д.п.з НОМЕР_1 , в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини.

Таким чином, рішення МТСБУ про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови слідчого/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.

На підставі наведеного, вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача за період з 28.11.2022 по 22.05.2023 рік: пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 26038,36 грн. для ОСОБА_2 ; пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмір 26038,36 грн. для ОСОБА_3 ; трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмирі 1 562,30 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4 273,43 грн. для ОСОБА_2 ; трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 1 562,30 грн. та інфляційних витрат у розмірі 4 273,43 грн. для ОСОБА_3 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2023 року позов ТеОСОБА_7 задоволений.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 108 000 грн.; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 26038 грн. 36 коп.; три відсотки річних у розмірі 1562 грн. 30 коп.; інфляційні втрати у розмірі 4 273 грн. 43 коп.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 108 000 грн.; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 26038 грн. 36 коп.; три відсотки річних у розмірі 1562 грн. 30 коп.; інфляційні втрати у розмірі 4 273 грн. 43 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Панасюк О.М., представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ)звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким у позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до ст. 36 Закону, у разі якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення про здійснення регламентної виплати припиняється до дати, коли МТСБУ стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності винного діяння, як і відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між вчиненим діянням та завданою шкодою, також у вчиненні вказаної ДТП вина жодної особи не встановлена.

Також апелянт зазначив, що суд вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат дійшов невірного висновку про їх задоволення, оскільки на момент звернення позивачів до суду з позовом між ними та МТСБУ не виникало боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того апелянт вважає, що визначена судом сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи, наданим обсягом послуг та витраченим часом на надання послуг.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Гудз Р.А., представник ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Також просить стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в апеляційному суді у розмірі 6000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Панасюка О.М., представника Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), адвоката Гудз Р.А., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.19).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 13-15).

Відповідно до довідки Петропалівської сільської ради сіл Фараонівка, Пшеничне Білгород-Дністровського району Одеської області від 17 серпня 2022 року видана ОСОБА_8 зазначено, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї входять такі особи: Чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (проживав на момент смерті, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ); свекруха ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; невістка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрована, але не проживає); донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 18).

Також судом встановлено, що 30 липня 2021 року водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Galant», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Т-1643 між населеними пунктами с. Пшеничне та с. Благодатне, у напрямку с. Пшеничне Білгород-Дністровського району Одеської області, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 .

Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_5 загинув на місці пригоди.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mitsubishi Galant», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахованою не була.

31 липня 2021 року за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди ГУНП в Одеській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001111 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (а.с. 24).

29 серпня 2022 року на адресу МТСБУ позивачем ОСОБА_8 надіслано заяву про виплату страхового відшкодування та долучено всі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на загальну суму в розмірі 216 000,00 грн., з яких: для доньки загиблого ОСОБА_2 : 108 000,00 грн. - відшкодування витрат на утримання; для доньки загиблого ОСОБА_3 : 108 000,00 грн. - відшкодування витрат на утримання (а.с. 8).

24 жовтня 2022 року на адресу МТСБУ ОСОБА_8 надіслана заява про долучення документів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001111 (а.с. 22).

30 грудня 2022 року та 26 січня 2023 року на адресу МТСБУ позивачем були надіслані заяви про долучення документів, що підтверджують зміну прізвища ОСОБА_6 , яка є законним представником малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 26, 29).

Листом від 02 лютого 2023 року Моторне (транспортне) Страхове бюро України повідомило про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийняте після отримання МТСБУ відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаного ДТП, тим самим призупинивши строк розгляду справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» (в редакції закону яка діяла на момент виникнення правовідносин) передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».

До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-ІV.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктами 27.1-27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України , у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Судом обґрунтовано не взято до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів настання цивільно-правової відповідальності, а тому наявність чи відсутність відповідальності відповідача можна буде встановити після отримання останнім постанови про закриття кримінального провадження чи вирок суду у кримінальному провадженні, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність за експлуатацію автомобіля марки «Mitsubishi Galant», державний номерний знак НОМЕР_1 , водія ОСОБА_4 не була застрахована.

У цивільно-правових відносинах із відшкодування шкоди, завдано джерелом підвищеної небезпеки, присутня презумпція вини.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

3 зазначеного вбачається, що наявність чи відсутність вини водія у вчиненні кримінального правопорушення не має правового значення для розгляду страхової справи, яка за своєю правовою природою є цивільно-правовим відношенням.

Окрім цього, згідно з п.35.1. ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.35.2. ст.35 Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; г`) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Судом вірно зазначено, що положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.

Частиною 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Прийняття рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вирок суду, порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.

Суд першої інстанції при розгляді справи вірно застосував норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, так якнаявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, а відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 31 липня 2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001111 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яким підтверджується факт настання вищезазначеної ДТП та її обставини.

Вказаний документ містить інформацію щодо предмета доказування у цільному провадженні, незважаючи на те, що на момент подачі позову вирок у кримінальній справі не ухвалений, а розмір завданої шкоди чітко встановлений положенням ст. 27 Закону.

Згідно статті 33-1.2. Закону на підставі письмового запиту страховика або МТСБУ відповідний підрозділ Національної поліції зобов`язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України; заклад охорони здоров`я - довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування), форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством охорони здоров`я України, відомості про діагноз, лікування та прогноз хвороби потерпілого, висновки судово-медичної експертизи, а також іншу інформацію, необхідну для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування або регламентної виплати; медико-соціальна експертна комісія - документи, що підтверджують ступінь втрати професійної чи загальної працездатності потерпілого; суди та правоохоронні органи - копії наявних документів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної та відшкодованої шкоди.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Судом вірно встановлено, що у порушення наведених норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблого вимоги про відшкодування витрат на утримання, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у їх задоволені, вирішивши призупинити розгляд заяви про виплату страхового відшкодування через відсутність на даний час документального підтвердження даних про винну особу, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Висновки суду про те, що між сторонами виникли відносини щодо грошових зобов`язань, на які поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання відповідають вимогам закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України в разі завдання джерелом підвищеної небезпеки шкоди смертю фізичної особи такі дії визнаються неправомірними за винятком двох випадків: 1) коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили; 2) коли шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого.

При цьому наявність зазначених обставин має довести володілець джерела підвищеної небезпеки або особа, відповідальна за нього.

Судом вірно зазначено, що оскільки відповідачем не надано жодного доказу на спростування позовних вимог позивача, суд на законних підставах стягнув з відповідача на користь позивача для доньки загиблого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 108 000 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 26038 грн. 36 коп., три відсотки річних у розмірі 1562 грн. 30 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 273 грн. 43 коп., а також для доньки загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 108 000 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 26038 грн. 36 коп., три відсотки річних у розмірі 1562 грн. 30 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 273 грн. 43 коп.

З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Панасюка О.М., представника Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення про здійснення регламентної виплати припиняється до дати, коли МТСБУ стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вирок суду, порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування, а відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Доводи про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності винного діяння, як і відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між вчиненим діянням та завданою шкодою, також у вчиненні вказаної ДТП вина жодної особи не встановлена, колегія суддів відхиляє, оскільки володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду, спричиненню смертю, незалежно від його вини, а наявність чи відсутність вини водія у вчиненні кримінального правопорушення не має правового значення для розгляду страхової справи, яка за своєю правовою природою є цивільно-правовим відношенням, а може бути лише підставою для зворотної вимоги.

Доводи про те, що суд вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат дійшов невірного висновку про їх задоволення, оскільки на момент звернення позивачів до суду з позовом між ними та МТСБУ не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону та ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів залишає без задоволення, з урахуванням того, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15), про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Доводи про те, що визначена судом сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи, наданим обсягом послуг та витраченим часом на надання послуг, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу були надані належні докази, які містяться в матеріалах справи.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Одночасно, колегія суддів вважає, що в задоволені заяви адвоката Гудз Р.А., представника ОСОБА_1 про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) 6 000 грн. в якості правничої допомоги за розгляд справи у апеляційному суді слід відмовити, оскільки звертаючись до суду з проханням про стягнення зазначених витрат, заявником був наданий лише договір, умовами якого передбачено сплату адвокату за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 6000 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріали справи окрім договору не містять детального опису виконаних доручень, акту прийому-передачі виконаних робіт, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові ВС у справі № 922/2604/20.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Панасюка Олега Миколайовича, представника Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2023 року залишити без змін.

В задоволені заяви адвоката Гудз Роксолани Андріївни, поданої в інтересах ОСОБА_1 про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) 6 000 гривень в якості правничої допомоги - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29 січня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова