УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 761/18288/17

провадження № 61-10701ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю

«ПГ Інвест», про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПГ Інвест» (далі - ТОВ «ПГ Інвест») про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, вирішено питання про повернення справи на стадію підготовчого засідання.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва

від 09 травня 2024 року повернуто особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції про повернення до стадії підготовчого провадження у справі не входить

до переліку ухвал, визначеного статтею 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), на які можна подати апеляційну скаргу окремо

від рішення суду.

23 липня 2024 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся

до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано заявнику надати докази сплати судового збору за подачу касаційної скарги та копії касаційної скарги та доданих

до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

На виконання вимог Верховного Суду від 09 серпня 2024 року ОСОБА_1 надіслав на адресу суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.

Таким чином, недоліки касаційної скарги заявником усунуто.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення, заявник посилається

на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при вирішенні питання

про повернення справи на стадію підготовчого засідання суд вдався

до формалізованого підходу до захисту прав та інтересів відповідача у справі,

а судом апеляційної інстанції не виправлено недоліки суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову

в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими

або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання

про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду,

які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду

не допускається (частина друга статті 352 ЦПК України).

Право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу, яку не можна оскаржити до ухвалення судом рішення щодо суті спору й окремо від такого рішення

(див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17).

Ухвала суду першої інстанції про повернення до стадії підготовчого провадження

у справі не входить до визначеного у частині першій статті 353 ЦПК України переліку ухвал, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Тому у разі, якщо учасник справи не погоджується з ухвалою суду першої інстанції про повернення до стадії підготовчого провадження у справі, застосовний припис частини другої вказаної статті про те, що заперечення на ухвали, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

За змістом пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга

не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Саме цим приписом керувався апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу скаржниці.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції,

які можна оскаржити окремо від рішення суду стосовно суті спору,

та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження ухвал із питань,

які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, яке має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть зумовлювати невиправдані зволікання під час такого розгляду. Ця мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України,

є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.

Звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу суду, яку за законом не можна окремо оскаржити в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду

від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (пункти 27-28)).

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Встановивши, що ухвала суду першої інстанції про повернення до стадії підготовчого провадження у справі не входить до визначеного у частині першій статті 353 ЦПК України переліку ухвал, на які апеляційну скаргу можна подати окремо від рішення суду, апеляційний суд обґрунтовано повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Таке застосування процесуальних норм є правильним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення, зокрема, пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що при вирішенні питання про повернення справи на стадію підготовчого засідання суд вдався до формалізованого підходу

до захисту прав та інтересів відповідача у справі, а судом апеляційної інстанції

не виправлено недоліки суду першої інстанції не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до не згоди заявника з висновком апеляційного суду про повернення апеляційної скарги.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд

не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно

не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами

і метою, яка має бути досягнута.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування

до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року, заява № 19164/04).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостої статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 липня 2024 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство

з обмеженою відповідальністю «ПГ Інвест», про стягнення заборгованості

за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі,

яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська