Номер провадження: 22-ц/813/3798/24
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року про відмову у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між сторонами у 2009 році було укладено договір позики. Так як ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання за зазначеним договором, ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення суми боргу. Рішенням Господарського суду Одеської від 23 червня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25 червня 2010 року, яку пізніше скасовано Одеським апеляційним господарським судом, між сторонами було укладено мирову угоду. Позивачем повідомлено, що через зазначені обставини, ОСОБА_2 не змогла виконати свої зобов`язання перед ОСОБА_1 , тому сторони домовились про повернення боргу в добровільному порядку, про що 01 серпня 2017 року склали розписку. 01 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із письмовою вимогою про повернення боргу, але на момент звернення до суду із позовом борг не повернуто, зобов`язання не виконано. Вказані обставини стали підставою для звернення до судуіз даним позовом.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики відмовлено.

Роз`яснено позивачу право звернення із зазначеним позовом до відповідного господарського суду за правилами підсудності, встановленими ГПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року про відмову у відкритті провадження скасувати та прийняти нову ухвалу про відкриття провадження за позовною заявою ОСОБА_1 ..

Від відповідачки по справі ОСОБА_2 до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідачкою повідомлено, що вона із доводами апеляційної скарги згодна, її підтримує та просить задовольнити. Також, відповідачка просила суд розглядати справу за її відсутності.

Від апелянта до Одеського апеляційного суду надійшла заява у якій ОСОБА_1 просить суд задовольнити апеляційну скаргу та розглядати справу за його відсутності.

В судове засідання, призначене на 02 жовтня 2024 року об 15 год 00 хв сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням та довідкою, наявними в матеріалах справи (а.с. 114-116).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спір в цій справі виник за участю суб`єктів господарювання з метою здійснення підприємницької діяльності за кошти, отримані внаслідок укладення договору позики, тому він належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між Фізичною особою-підприємцеп ОСОБА_2 (далі ОСОБА_3 ) та Фізичною собою - підприємцем ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) 05 червня 2009 року було укладено договір позики на суму 1 500 000 грн та в подальшому ОСОБА_2 , не виконала зобов`язань за цим договором, внаслідок чого ОСОБА_1 звернувся із позовом до господарського суду.

23 червня 2009 року рішенням Господарського суду Одеської області у справі №4/96-09-2451 позов ФОП ОСОБА_1 задоволено повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 суму боргу 1 500 000 грн, витрати з державног омита в сумі 15 000 грн та витрати на технічне забезпечення судового процесу в сумі 312,50 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20 липня 2009 року затверджено мирову угоду, укладену між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 на настуцних умовах:

1. ФОП ОСОБА_2 відмовляється від свого права власності на нерухоме майно - кафе бар, загальною площею 731,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ФОП ОСОБА_1 ..

2. ФОП ОСОБА_2 відмовляється від свого права власності на нерухоме майно - дискотеку-бар „Гольфстрім", загальною площею - 232,1 кв.м що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 ..

3. ФОП ОСОБА_1 відмовляється від стягнення з ФОП ОСОБА_2 суми боргу за наказом №4/96-09-2451, виданим 06.07.2009 Господарським судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі - 1 500 000 гривень, витрат по сплаті державного мита в розмірі - 15 000 грн, витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу в розмірі - 312,50 грн, а всього - 1 515 312, 50 грн.

10 березня 2010 року постановою Вищого господарського суду України ухвалу господарського суду Одеської області від 20 липня 2009 року у справі № 4/96-09-2451 скасовано, а справу передано на розгляд Господарського суду Одеської області.

25 червня 2010 року ухвалою Господарського суду Одеської області затверджено мирову угоду укладену між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 в редакції сторін:

1. ФОП ОСОБА_2 відмовляється від свого права власності на нерухоме майно кафе-бар ІНФОРМАЦІЯ_1 , загальною площею 731,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ФОП ОСОБА_1 ..

2. ФОП ОСОБА_2 відмовляється від свого права власності на нерухоме майно - дискотеку-бар „ ОСОБА_4 ", загальною площею - 232,1 кв.м, та літнього майданчика до дискотеки-бару площею 744,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 ..

3. ФОП ОСОБА_1 відмовляється від стягнення з ФОП ОСОБА_2 суми боргу за наказом № 4/96-09-2451, виданим 06.07.2009 Господарським судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі - 1 500 000 гривень, витрат по сплаті державного мита в розмірі - 15 000 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі - 312,50 грн., а всього - 1 515 312,50 грн.

24 травня 2017 року ухвалою Одеського апеляційного господарського суду ухвалу Господарського суду Одеської області від 25 червня 2010 року у справі №4/96-09-2451 скасовано.

Як вбачається з обставин справи, зобов`язання, які виникли у ФОП ОСОБА_2 перед ФОП ОСОБА_1 не виконано.

01 серпня 2017 року ОСОБА_2 склала розписку в якій зазначила, що так як ухвалою Одеського апеляційного господарського суду було скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди то вона зобов`язується повернути борг ОСОБА_1 в розмірі 199 121 доларів США, що є еквівалентов 1 515 312,50 грн на день отримання коштів за першою вимогою.

Як повідомив позивач ОСОБА_1 , на момент звернення до суду із позовом по даній справі, зобов`язання ОСОБА_2 не виконано, що є підставою для звернення до суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно ч.2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.6,13 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору, зокрема є: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України (далі ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За загальним правилом критеріями належності справи до господарського судочинства є в сукупності суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Визначення позивачем у позові такого складу сторін у справі (позивача та відповідача), який не відповідає реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах, не може змінювати вид судочинства, в якому слід розглядати такий спір.

Апеляційним судом вбачається, що зобов`язання за розпискою від 01.08.2017 у ОСОБА_2 , виникли на підставі договору позики, який був укладений 05.06.2009 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 та не був виконаний в строк у зв`язку із скасуванням ухвали про затвердження мирової угоди.

Таким чином, правовідносини між сторонами справи виникли в той момент, коли сторони були спеціальними суб`єктами правовідносин, а саме Фізичною особою-підприємцем, що з огляду на положення ст. 20 ГПК України є такими, що відносяться до категорії господарських спорів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку ЦПК України, суд першої інстанції вірно зазначив про необхідність, на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, роз`яснивши позивачу його право звернутися із таким позовом до відповідного господарського суду за правилами підсудності, встановленими ГПК України.

З огляду на встановлені судом обставини, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Виходячи із викладеного, так як оскаржувану ухвалу суду постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року про відмову у відкритті провадження- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 08 жовтня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк