________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-4050/10
Провадження № 2-зз/947/138/24
УХВАЛА

про відмову у скасуванні арешту

08.10.2024

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі за заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна, який накладено у виконавчому провадженні,

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2024 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області 15.07.2004 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , який накладено відповідно до виконавчого провадження ВП № 30193772.

У своїй заяві посилався на те, що рішенням Київського районного суду м.Одеси по справі №2-4050/10 від 08.12.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 926400,05 грн. В подальшому було відкрито виконавче провадження. 27.06.2012 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу.

Згідно інформації, яка наявна в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено, що Постановою про арешт майна боржника від 02.12.2011 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 .

Зазначає, що на даний час виконавче провадження ВП №30193772 закінчене, в той же час арешт майна з ОСОБА_1 не знятий. Стосовно необхідності зняття арешту з майна було направлено заяву до відповідного відділу ДВС. Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) листом №21.15/15738 від 28.04.2023 відмовлено стосовно зняття арешту.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цією заявою.

У судове засідання, призначене на 08.10.2024 року, сторони по справі не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №2-4050/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом на загальну суму 117 119, 06 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 926 400, 05 гривень, та складається з: заборгованість за кредитом 87 173, 68 дол. США, що становить 689 535,09 гривень; заборгованість за відсотками 23 955, 78 дол. США, що становить 189 487,82 гривень; пеня 5 989,60 дол. США, що становить 47 377, 14 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати: судовий збір у розмірі 850 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 60 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати: судовий збір у розмірі 850 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 60 гривень. В решті вимог відмовлено.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.12.2011 року, в рамках виконавчого провадження ВП № 30193772, накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

27.06.2012 року винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у відповідності до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (згідно даних спецрозділу АСВП.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття Закону України «Про виконавче провадження»).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Заявник ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні. Обраний нею спосіб судового захисту - звернення з заявою про зняття арешту з нерухомого майна, який накладено у виконавчому провадженні до суду є невірним, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Також суд зазначає, що в порядку статті 158 ЦПК України суд наділений правом скасувати заходи забезпечення позову, що вживались безпосередньо судом, а не на стадії виконання рішення.

На підставі викладеного та керуючись 447 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна, який накладено у виконавчому провадженні, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. М. Куриленко