К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2024 року місто Київ

справа № 755/5799/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/8153/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Катющенко В.П. від 6 березня 2023 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

5 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано

договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) (далі - договір-1).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору-1. У разі відмови споживачів від отримання вказаних послуг, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Таким чином, відповідач отримувала послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору-1 у вказаній газеті на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» жодних заяв або повідомлень про відому від надання зазначених послуг та договору від відповідача не надходило.

Відповідач в порушення умов договору зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 1 липня 2014 року по 31 жовтня 2021 року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконувала належним чином, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість у розмірі 36 803,98 грн, а також 26,92 грн - зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку, що разом складає 36 830,90 грн.

Також у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг відповідач зобов`язана сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» три проценти річних у розмірі 3 181,27 грн та інфляційні втрати у розмірі 9 990,98 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 36 830,90 грн, три проценти річних у розмірі 3 181,27 грн, інфляційні втрати у розмірі 9 990,98 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 6 березня 2023 року позов ПрАТ «АК «Київводоканал» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 36 830,90 грн, три проценти річних у розмірі 3 181,27 грн, інфляційні втрати у розмірі 9 990,98 грн, витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг з водопостачання та водовідведення, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 36 830,90 грн, що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості, наданими позивачем.

У зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язаний також сплатити на користь ПАТ «АК «Київводоканал» три проценти річних у розмірі 3 181,27 грн та інфляційні втрати у розмірі 9 990,98 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заявник зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі, оскільки у ньому відсутня інформація відповідно до яких показників нарахована заборгованість. Відповідач та інші особи за адресою місця реєстрації ( АДРЕСА_1 ) не проживали, що підтверджується актом від 23 листопада 2021 року, складним депутатом Гостомельської селищної ради VIII скликання, що є доказом відсутності фактичного споживання послуг з водопостачання. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги до 5 квітня 2018 року, а за процентами і інфляційними втратами до 4 квтіня 2020 року.

Стороною відповідача до апеляційної скарги додані такі докази:

- копію акта від 23 листопада 2021 року, складеного депутатом Гостомельської селищної ради VIII скликання;

- копію звернення ОСОБА_1 до директора ПАТ «АК «Київводоканал» Люліну В.О. від 28 листопада 2021 року;

- копію акта від 03 грудня 2021 року;

- копію довідки до акта МСЕК Серія АВ № 0656556;

- копію висновка лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 98;

- копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 17 січня 2023 року.

Позиція суду апеляційної інстанції щодо приєднання доказів

Згідно з частинами 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до

суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини 1 статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17.

Враховуючи те, що сторона відповідача не брала участі у розгляді справи у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за можливе долучити вказані докази до матеріалів справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У запереченнях на апеляційну скаргу, поданому ПАТ «АК «Київводоканал», зазначено, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо оплати за комунальні послуги від власника квартири ОСОБА_1 .

Протягом позовного періоду (з 1 липня 2014 року по 31 січня 2021 року) відповідач із заявами про укладення договору до позивача не зверталася, про фактичну кількість проживаючих осіб за адресою квартири у письмовому вигляді не повідомляла, доказів на підтвердження такої інформації позивачу надано не було, а тому позивач не володів

інформаціє щодо того з якого часу відповідач фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач надав всі необхідні докази (довідку про розмір заборгованості та розрахунок заборгованості), які підтверджують факт наявності у відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги перед позивачем.

На квартиру АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач, відкрито о/р НОМЕР_1 , по якому нарахування за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період із 1 липня 2014 року по 31 січня 2021 року проводилися як для квартири, що не була обладнана засобами обліку холодної води, на 4 зареєстровані особи згідно показників загально будинкового приладу обліку води. Крім того, строки позовної давності не мають застосовуватися, оскільки відповідач частково сплачувала борг, що свідчить про їх переривання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 26 липня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тесленко М.В., належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 (а. с. 46, 47).

5 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» №110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Відповідно до пункту 1.1. договору позивач взяв на себе зобов`язання з надання відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених Договором.

Згідно з пунктом 3.1. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (а. с. 7).

Згідно з актом від 23 листопада 2021 року, складеним депутатом Гостомельської селищної ради VIII скликання ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з 2006 року по теперішній час проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 72).

Листом від 28 листопада 2021 року ОСОБА_1 повідомила директора розрахункового департаменту ПАТ «АК «Київводоканал» Люліна В.О. про те, що (мешканці квартири (перелік в акті, який додається) не проживають з 2006 року у квартирі, у зв`язку із чим просила провести перерахунок нарахувань з постачання холодної води та водовідведення (а. с. 73).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Виходячи з визначеннями, наданим у пунктах 2, 6, 13 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно положень пунктів 1, 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Схожі за змістом норми були закріплені у статтях 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 2004 року.

Згідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі - Правила) (втратили чинність 01 травня

2022 року), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися ними. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

Приписи статей 205, 634, 641, 642, 714 ЦК України і частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 зазначено, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

Відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Оскільки протягом місяця з дня опублікування позивачем у засобі масової інформації повідомлення та договору відповідач про свою відмову укласти договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення у письмовому вигляді не направила, вона вважається такою, що прийняв пропозицію позивача щодо укладення договору, а відтак можна дійти висновку про наявність договірних відносин між сторонами.

Таким чином, відповідач у період часу з 1 липня 2014 року по 31 січня 2021 року була споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою:

АДРЕСА_1 , оскільки після розміщення виконавцем 5 серпня 2014 року у засобі масової інформації повідомлення про публічний договір (оферту) та тексту договору про надання таких комунальних послуг в установленому законом порядку не заявила відмову від надання зазначених послуг.

Суд першої інстанції, встановивши, що між ПАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_1 фактично існували правовідносини по наданню послуг з водопостачання та водовідведення і користування такими послугами, позивач виконував свої зобов`язання по наданню таких послуг, а відповідач, будучи споживачем цих послуг, зобов`язання по їх оплаті у повному обсязі не виконувала, про тимчасову відсутність у житловому приміщенні не повідомляла, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги.

До матеріалів справи позивачем долучено довідку про заборгованість, що обліковується станом на 31 січня 2021 року по особовому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8), з якої вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача становить 36 830,90 грн та складається з:

- 36 803,98 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення;

- 26,92 грн - внески за обслуговування вузла комерційного обліку;

Також позивачем долучено розрахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з липня 2014 року по січень 2021 року (а. с. 9, 10), з якого вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 50 000,15 грн, з яких: 36 803,98 грн - за житлово-комунальні послуги; 26,92 грн - внески за обслуговування вузлів комерційного обліку; 93,80 грн - плата за абонентське обслуговування, 3 181,27 грн - три проценти річних; 9 990,98 грн - інфляційних втрат.

Надані позивачем докази відповідають критеріям належності, допустимості та стосуються предмету доказування у даній справі.

Доказів на підтвердження сплати наявної заборгованості в повному обсязі матеріали справи не містять.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі, оскільки у ньому відсутня інформація відповідно до яких показників нарахована заборгованість, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 9, 10 Правил нарахування оплати за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення здійснюється за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку), якщо вони прийняті виконавцем на абонентський облік.

Згідно з пунктом 11 Правилами у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх

квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до п. 18 цих Правил.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначив, що по квартирі, власником якої відповідач, нарахування за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період із 1 липня 2014 року по 31 січня 2021 року проводилися як для квартири, що не була обладнана засобами обліку холодної води, на 4 зареєстровані особи згідно показників загально будинкового приладу обліку води.

Відповідач не надала жодних доказів на підтвердження того, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ,були встановлені засоби обліку води, які приймались ПАТ «АК «Київводоканал» на абонентський облік, проходили періодичну повірку.

Таким чином, позивач правомірно здійснював нарахування плати за централізоване постачання холодної води та водовідведення у період 1 липня 2014 року до 31 січня 2021 року з урахування показань будинкового засобу обліку відповідно до пункту 11 Правил.

Належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що розрахунок заборгованості ОСОБА_1 з оплати послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку, здійснено ПАТ «АК «Київводоканал» неправильно, відповідачем не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги про не проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом від 23 листопада 2021 року, складним депутатом Гостомельської селищної ради VIII скликання, що є доказом відсутності фактичного споживання послуг з водопостачання, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно з частиною 1 статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 10 частини 1, частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного перепланування спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника.

Суд відзначає, що співвласники квартири у багатоквартирному будинку повинні усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на них обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу.

Отже, в силу наведених норм матеріального права ОСОБА_1 , як власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язана нести всі витрати по її утриманню, в тому числі сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Пунктом 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Аналогічна норма була закріплена у пункті 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 2004 року.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач у період із 1 липня 2014 року по 31 січня 2021 року зверталася до ПАТ «АТ «Київводоканал» із клопотанням про припинення надання послуг із централізованого постачання холодної води та водовідведення у зв`язку із непроживанням її у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяви, долученої до апеляційної скарги, лише 29 листопада 2021 року відповідач звернулася до розрахункового департаменту ПАТ «Київводоканал» із проханням зробити її перерахунок.

Отже, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивної цивільного судочинства колегія суддів доходить висновку про доведеність позовних вимог ПАТ «АТ «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті з липня 2014 року по січень 2021 року житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 36 830,90 грн.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача три проценти річних у розмірі 3 181,27 грн та інфляційні витрати у розмірі 9 990,98 грн, які також є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Разом з цим, в апеляційній скарзі відповідач наводить доводи щодо пропуску позовної давності, зокрема вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості за період з 1 липня 2014 року по 5 квітня 2018 року та щодо вимог про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних за період із 1 липня 2014 року по 4 квітня 2020 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) викладено висновок про те, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Враховуючи те, що відповідач не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач була належно повідомлена судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, тому існують підстави для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1, 5 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

2 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України встановлений карантин.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 до 30 червня 2023 року.

Отже, беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Згідно з пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У цій справі позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за період з 1 липня 2014 року по 31 січня 2021 року, а з даним позовом звернувся до суду 31 березня 2021 року.

З урахуванням наведених вище положень закону колегія суддів дійшла висновку, що до позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат за період із липня 2014 року до березня 2017 року (дата спливу трьох років з моменту запровадження карантину) підлягає застосуванню позовна давність.

Таким чином, з відповідача на користь ПАТ «АТ «Київводоканал» підлягає стягненню заборгованість за період з березня 2017 року по 31 січня 2021 року за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 26 994,84 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних та інфляційних втрат у період з березня 2017 року по січень 2021 року, три проценти річних становить 1 324,05 грн, а інфляційні втрати - 3 065,08 грн.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає змінні шляхом зменшення стягнутої із відповідача на користь позивача суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з 36 830,90 грн до 26 994,84 грн, три проценти річних із 3 181,27 грн до 1 324,05 грн та інфляційні втрати з 9 990,98 грн до 3 065,08 грн.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, стягнутий рішенням суду першої інстанції із ОСОБА_1 на користь ПАТ «АТ «Київводоканал» судовий збір за подання позовної заяви підлягає зменшенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог (62,7%) із 2 270,00 грн до 1 423,29 грн.

Також із ПАТ «АТ «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено (37,3 %), які складаються зі сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 270,06 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 6 березня 2023 року змінити, виклавши абзац перший та другий в такій редакції:

«Позов приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 )на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (код в , 01015, вул. Лейпцизька, буд. 1-а, м. Київ)заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 26 994,84 грн; три проценти річних у розмірі 1 324,05 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 065,08 грн; витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 423,29 грн»

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 6 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути із приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»(код в , 01015, вул. Лейпцизька, буд. 1-а, м. Київ)на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 270,06 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: