Провадження № 4-с/461/4/24
У Х В А Л А

26.01.2024 року м. Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Кітова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Согор А.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку письмового провадження заяву приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу,

в с т а н о в и в :

16 січня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна звернулася до суду із заявою, у якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування заяви зазначав, що у провадженні Галицького районного суду м. Львова перебувала скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. та визнання незаконною, протиправною постанови та скасування постанови про арешт коштів боржник. Зазначає, що у зв`язку із розглядом даної справи нею понесені судові витрати, зокрема, адвокатом Репаком В.В. їй надано правничу допомогу на загальну суму 10000 грн., які просить стягнути з ОСОБА_1 .

Розгляд заяви здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Судом встановлено, що у провадженні Галицького районного суду м. Львова перебувала скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гривняк Володимир Мирославович, за участі заінтересованої особи - Акціонерного товариства «Ідея Банк», на дії та рішення Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни.

Ухвалою суду від 15 січня 2024 року скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гривняк Володимир Мирославович, за участі заінтересованої особи - Акціонерного товариства «Ідея Банк», на дії та рішення Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

За змістом ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доступ до суду є правом кожної особи, гарантованим ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У ст. 442 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А., посилаючись на те, що нею у зв`язку із розглядом цієї справи були понесені судові витрати, зокрема, на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., просить стягнути їх із скаржника ОСОБА_1 .

Із змісту ст. 133 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно із ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Аналізуючи наведені вище норми, слід дійти висновку, що обов`язковою умовою для покладення на сторону судових витрат незалежно від результатів вирішення спору є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Виходячи з положень ч. 9 ст. 141, ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання ним процесуальними правами.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 виклав правовий висновок та роз`яснив, що для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Приватний виконавець Шелінська Ю.А., звертаючись до суду із цією заявою про стягнення на її користь з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., не зазначила, які саме дії ОСОБА_1 у даній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації їй судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням скарги без розгляду.

У зазначеній заяві міститься лише посилання на норми ЦПК України, Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», також до заяви долучено: договір про надання правової допомоги від 27 грудня 2023 року; рахунок № 1 за правничі послуги, що надані на підставі Договору про надання правової допомоги № 61 від 27 грудня 2023 року, акт прийому-передачі наданих правничих послуг до Договору про надання правової допомоги № 61 від 27 грудня 2023 року.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. та у подальшому залишення за заявою представника скаржника ОСОБА_3 цієї скарги без розгляду, не може свідчити про зловживання скаржником своїми процесуальними правами, оскільки звернення в порядку ст. 442 ЦПК України за захистом порушеного права, а також дії, направлені на судовий захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та не можуть тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені приватним виконавцем Шелінською Ю.А. витрати на правничу допомогу.

Будь-яких доказів на підтвердження необґрунтованих дій ОСОБА_1 при зверненні до суду зі скаргою, приватним виконавцем Шелінською Ю.А. не надано та судом не встановлено, саме по собі залишення скарги без розгляду не є необґрунтованими діями.

Більше того, як вбачається із заяви представника ОСОБА_1 адвоката Гривняка В.М. про залишення скарги без розгляду, дана заява продана у зв`язку із самостійним виконання приватним виконавцем вимог, які ставились скаржником у скарзі.

Крім того, у ст. 18 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів передбачено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, який досяг 25 років, має вищу юридичну освіту не нижче другого рівня, володіє державною мовою, має стаж роботи у галузі права після отримання відповідного диплома не менше двох років та склав кваліфікаційний іспит.

Враховуючи наведене вище та доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вимоги до приватних виконавців встановлені законодавством, зокрема, отримання юридичної освіти та стаж роботи у галузі права, звернення ОСОБА_1 зі скаргою саме на бездіяльність приватного виконавця Шелінської Ю.А. пов`язаних з діяльністю саме як приватного виконавця, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення понесених приватним виконавцем Шелінською Ю.А. витрат на професійну правничу допомогу адвоката на ОСОБА_1 на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України, тому у задоволенні заяви приватного виконавця Шелінської Ю.А. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 141, 142, 259, 260, 270, 442 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Олександр КІТОВ