Унікальний номер справи 752/8587/23
Головуючий у суді першої інстанції І. О. Ольшевська
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

25 вересня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретарі судового засідання Авєлін А. О., Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником Севастьяновою Оленою Вікторівною , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Ольшевської О. І., в примішенні Голосіївського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за Договором доручення від 26.01.2018 у розмірі 1 571 491,45 грн, з яких: 89 457,00 грн - основна сума заборгованості за договором, 1 427 733,72 грн - пеня; 8 977, 56 грн - 3 проценти річних, 45 323,17 грн - інфляційні втрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що згідно укладеного 26.01.2018 між сторонами договору доручення позивач зобов`язавався представляти інтереси відповідача в державних органах, підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, судових органах, у правоохоронних органах, прокуратурі та в державній виконавчій службі Міністерства юстиції України з питань виконання рішення суду, яке набрало законної сили, стосовно недоотриманої одноразової грошової допомоги за фактом настання у відповідача інвалідності І групи, що сталася внаслідок виконання обов`язків військової служби, в розмірі 81 000,00 грн. На виконання рішення Окружного адміністративного суду та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 отримав одноразову грошову допомогу в сумі 178 914,00 грн, що підтверджується протоколом комісії № 160 від 22.11.2019, листом фінансово-економічного управління Командування сухопутних військ ЗСУ від 03.12.2019 №116/14/5/1409 та наказом від 09.12.2019 № 491. Згідно пункту 4.2. договору доручення відповідач повинен був сплатити винагороду в розмірі 89 457,00 грн не пізніше 27.12.2019. Однак, не виконав своїх зобов`язань та відмовився сплатити визначену договором суму ОСОБА_1 . Враховуючи відмову ОСОБА_2 виконати договірні зобов`язання, позивач надіслав претензію та надав строк на добровільне виконання, однак вона залишилась без відповіді. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 624 ЦК України та підпункт 4.5 договору доручення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 2 процентів від загальної суми винагороди (89 457,00 грн) за кожен прострочений день, починаючи з 28.12.2019, та яка за розрахунком позивача складає суму в розмірі 1 427 733,72 грн. Крім того, керуючись ст. 625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 проценти річних та інфляційні втрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором доручення від 26.01.2018 у розмірі 148 757,73 грн, з яких: 89 457, 00 грн - основна сума заборгованості за договором, 5 000,00 грн - пеня, 8 977, 56 грн - 3 проценти річних, 45 323,17 грн - інфляційні втрати. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника Севастьянову О. В. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що відповідачем не було подано відзив на позовну заяву, оскільки він не отримував кореспонденції із суду та не був обізнаний про наявність даної справи у суді. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, підготувавши позовні матеріали до суду в інтересах ОСОБА_2 , але внаслідок ухваленого рішення та його виконання в призначенні та виплаті одноразової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності від поранення контузії, захворювання, пов`язаних з участю у бойових діях на території інших держав ОСОБА_2 було відмовлено. Відтак право на отримання допомоги внаслідок прийнятого судового рішення не настало, тому ОСОБА_1 не має законного права вимагати сплати будь - якої винагороди. Апелянт вказує на те, що оскільки зобов`язання за договором були виконані сторонами, тому доручення втратило свою силу 25.02.2019, після закінчення виконавчого провадження. Також ОСОБА_2 вказав, що приватним нотаріусом було вчинено 24.02.2020 виконавчий напис № 42, яким було стягнуто з нього за договором доручення на користь позивача 193 653,12 грн. Не погодившись з ним, ОСОБА_2 звернувся до суду із відповідним позовом, рішенням суду у справі №752/11957/20 визнано виконавчий напис № 42, вчинений 24.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В., таким, що не підлягає виконанню.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Лаврентьєв Д. О. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Севастьянова О. В. подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без участі відповідача та його представника, апеляційну скаргу підтримує та просить задовольнити. Також Севастьянова О. В. подала заяву про застосування позовної давності, яку мотивувала тим, що позовна давність за вимогами про стягнення коштів за договором доручення сплила 28.12.2019, при цьому із позовом до суду позивач звернувся 10.05.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вважав за можливе задовольнити заяву сторони відповідача та розглянути дану справу за відсутності відповідача та його представника.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача та пояснення представника відповідача в судовому засіданні 24.07.2024, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з часткової доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог. Суд стягнув суму основного боргу, 3 проценти річних, інфляційні втрати, зменшив розмір суми неустойки у вигляді пені з 1 427 733,72 грн до 5 000,00 грн, оскільки розмір пені, визначений позивачем, перевищує суму основного боргу за договором (89457,00 грн) у понад тринадцять разів, а відповідач є особою з інвалідністю І групи, ветераном війни.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю узгоджуються із наявними у матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами з огляду на таке.

Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Традиційно в доктрині приватного права виокремлюють договірне представництво або добровільне, що виникає на підставі договору. Цим договором, зокрема, є договір доручення (глава 68 ЦК України).

Згідно з частиною першоюстатті 1000 ЦК Україниза договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до положень статей 1003, 1004, 1006 ЦК Україниу договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. До обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителю на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Відповідно до статей526, 530, 598, 599 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК Ураїни).

Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч. 1 ст. 624 ЦК України).

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно достатті 631 ЦК Українистроком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 26.01.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір доручення, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охріменко М. С., зареєстрований в реєстрі за № 41.

Також 26.01.2018 ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була видана довіреність на вчинення будь яких дій, пов`язаних з виконанням Договору доручення (зареєстрована в реєстрі № 42, бланк серії НМХ 762947).

Згідно умов договору доручення ОСОБА_1 (повірений) зобов`язується представляти інтереси ОСОБА_2 (довірителя) в державних органах, підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, судових органах, у правоохоронних органах, прокуратурі та у державній виконавчій службі Міністерства юстиції України з питань виконання рішення суду, яке набрало законної сили, стосовно недоотриманої одноразової грошової допомоги за фактом настання в Довірителя інвалідності 1 (першої) групи, що сталася внаслідок виконання обов`язків військової служби, в розмірі 81 000,00 грн.

Пунктом 4.1. договору доручення сторони обумовили, що довіритель за здійснення представництва сплачує повіреному винагороду в розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від грошових коштів, які будуть фактично отримані повіреним у рахунок сплати допомоги, розмір якої зазначено у пункті 1.1 цього договору.

Довіритель повинен сплатити винагороду, вказану в пункті 4.1, не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дати зарахування коштів на банківський рахунок довірителя чи з дати отримання коштів в інший спосіб (п. 4.2. Договору).

Згідно пункту 4.3. Договору у випадку, якщо внаслідок судових рішень не настає право отримання допомоги у розмірі, зазначеному у пункті 1.1 даного договору, повірений не має права вимагати сплати будь-якої винагороди, а довіритель має право на компенсацію або відшкодування витрат від повіреного.

Довіритель виплачує повіреному винагороду за цим договором одноразово - готівкою (п. 4.4. договору).

Умовами пункту 4.5. Договору у випадку отримання довірителем допомоги частинами, довіритель виплачує повіреному 50 (п`ятдесят) відсотків від кожної отриманої частини.

Відпвідно до пункту 4.6. Договору у випадку зміни групи інвалідності у довірителя, сума винагороди, зазначена в пункті 4.1 цього договору, залишається незмінною, незважаючи на додаткові виплати, пов`язані зі змінами у групі інвалідності.

Пунктом 5.1. Договору сторонами визначена відповідальність, якою в разі невиконання п.п. 4.2 цього Договору чи відмови Довірителя від сплати повіреному винагороди в обсязі, визначеному в п.п. 4.1., 4.5. цього Договору, довіритель сплачує Повіреному пеню в розмірі 2 (двох) відсотків від загальної суми винагороди за кожен прострочений день, починаючи з дня, визначеного у п.п. 4.2 цього договору.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 22 листопада 2019 року № 160 комісією вирішено на виконання рішення Окружного адміністративного суду Києва від 05.08.2019 за заявою № 640/1263/19 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019: скасувати пункт 5 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду дань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14.12.2018 №127; призначити одноразову грошову допомогу майору в запасі - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), якого 15.02.1992 звільнено з військової служби та 06.04.2011 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю І групи внаслідок травми, пов`язаної виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (Довідка МСЕК серія КИО-1 № 310775 від 06.04.2011), в розмірі/60-місячного грошового забезпечення, в сумі 178 914,00 грн.

Згідно довідки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.08.2019 по справі № 640/1263/19 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 ОСОБА_2 перерахована одноразова грошова допомога (соціальна) як інваліду війни І групи в сумі 178 914,00 грн.

Згідно платіжного доручення № 6697 від 10 грудня 2019 року Держказначейська служба України м. Київ здійснила переказ на рахунок ОСОБА_2 в розмірі 178 914,00 грн.

Позивачем було направлено ОСОБА_2 , на зазначену адресу в договорі доручення, претензію від 15.12.2019 про сплату коштів у розмірі 89 457,00 грн та надано тридцятиденний строк на її добровільне виконання.

Вказана претензія залишена без розгляду ОСОБА_2 , доказів зворотного матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не виконав умови підпунктів 4.1 і 4.2 договору доручення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Охрименко М. С., зареєстрованого за №41, відповідальність за що визначена умовами цього договору в підпункті 5.1 та статтею 625 ЦК України (за невиконання грошового зобов`язання).

Таким чином, установивши, що позивач виконав свої зобов`язання за договором доручення, відповідачу було виплачено грошову допомогу, проте відповідач не виконав обов`язку щодо передачі позивачу винагороди в розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від грошових коштів, одержаних повіреним у рахунок сплати одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

При цьому посилання відповідача на відсутність у нього обов`язку сплати зазначених коштів є помилковими та суперечить пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України, відповідно до якого повірений зобов`язаний передати довірителеві одержане у зв`язку з виконанням доручення, чого відповідачем зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги щодо невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором доручення не заслуговують на увагу суду, оскільки повністю спростовуються зібраними по справі доказами та встановленими судом обставинам справи.

Так, згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається на підтвердження викладених у апеляційній скарзі доводів стороною відповідача надано суду документи: копію заяви про ознайомлення із матеріалами справи №640/1263/19 із відміткою, що з матеріалами справи ознайомився представник ОСОБА_2 - адвокат Севастьянова О. В.; копію рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.08.2019 у справі №640/1263/19 із відміткою про отримання її копії ОСОБА_2 ; копію постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №640/1263/19 із відміткою про отримання її копій наручно ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

Дослідивши вказані документи, колегія суддів вважає, що вони не підтвердждують невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором доручення. Та обставина, що копії судових рішень у справі №640/1263/19 були отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не свідчать про те, що ОСОБА_1 не було вчинено дій, спрямованих на фактичне отримання відповідачем одноразової грошової допомоги, що стало підставою для укладення між сторонами договору доручення.

Так, із матеріалів справи вбачається, що за фактом виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором доручення, рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 29.05.2018 у справі №826/6870/18 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 направити документи з заявою ОСОБА_2 до Міністерства оборони України для розгляду питання щодо призначення одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності від поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із участю в бойових діях на території інших держав; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання призначення та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Законом, з урахуванням висновків суду, наведених в мотивувальній частині даного рішення.

На виконання цього рішення суду, Міністерством оборони України прийнято рішення, оформлене протоколом, яким ОСОБА_2 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись із таким рішенням Міністерства оборони України, прийнятим Міністерством на виконання рішення суд, та з метою виконання зобов`язань за договором дорученням ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , було подано ще одну позовну заяву до Окружного адміністративного суду м.Києва з вимогами, крім іншого, виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу. За результатами розгляду справи Окружним адміністративним судом м. Києва було ухвалено рішення у справі № 640/1263/19 про задоволення позовних вимог.

Наслідком виконання позивачем своїх зобов`язань за договором доручення також свідчить прийняте Міністерством оборони України рішення, оформлене протоколом №160 від 22.11.2019, про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги.

ОСОБА_2 12.12.2019 було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 178 914, 00 грн. Підстава: виплата ОГД, Постанова № 975, наказ КМВК № 491 від 09.12.2019. Підтвердженням виплати також є надана Київським військовим комісаріатом копія платіжного доручення № 6697 від 10 грудня 2019 року.

Під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено, що оригінали документів, додані до позовної заяви, знаходяться у позивача, що є підтвердженням того, що позивачем виконано обов`язки, визначені договором доручення. Отже, ОСОБА_1 самостійно й до повного виконання договору доручення, здійснював пред`явлення до виконання виконавчого документа у справі № 640/1263/19, звертався до Міністерства оборони України та військового комісаріату з метою отримання ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, отримав витяг з рішення комісії про призначення виплати та у військовому комісаріаті довідку з платіжним дорученням про здійснення виплати. Вказане є підтвердженням виконання позивачем умов договору доручення та спростовує доводи відповідача в цій частині.

При цьому ОСОБА_2 не надав жодних доказів про вчинення саме ним (або іншою уповноваженою ним особою) по повторному зверненню з позовом до суду, по отриманню виконавчих документів, по пред`явленню їх до виконання до виконавчої служби для отримання такої виплати на підставі рішення суду. Саме лише отримання копій судових рішень у справі відповідачем (його дружиною) та адвокатом Севастьяновою О. В. не свідчить про невиконання позивачем зобов`язань за договором доручення.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, як повірений виконав свій обов`язок, визначений договором доручення від 26.01.2018, що підтверджується отриманням ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у розмірі 178 914,00 грн, однак ОСОБА_2 свій обов`язок, визначений пунктом 4.1 договору доручення не виконав та не сплатив повіреному 89 457,00 грн.

Крім того колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що видана ОСОБА_2 довіреність від 26.01.2018 не відкликана та не скасована, а договір доручення від 26.01.2018 є чинний, жодних повідомлень про його розірвання ОСОБА_2 не направляв позивачу.

Як зазначалося, пунктом 9.1. договору доручення передбачено, що договір є укладеним з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано стороною відповідача до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Загалом такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального права і зводяться до намагання переоцінити встановлені судом обставини.

Щодо позовної давності, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 зробила висновок, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Із матеріалів справи вбачається, що договір доручення від 26.01.2018, укладений між сторонами, діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

15.12.2019 позивачем було направлено відповідачу претензію.

24.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. було вчинено виконавчий напис №42 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором доручення від 26.01.2018 у розмірі 193 653,12 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2020 у справі №752/8587/23 виконавчий напис № 42 від 24.02.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В., визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2021 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2020 у справі № 752/8587/23 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким виконавчий напис № 42 від 24.02.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В., визнано таким, що не підлягає виконанню. Повна постанова складена 22.06.2021.

Із позовом про стягнення грошових коштів за договором доручення ОСОБА_1 звернувся до суду 03.05.2023, тобто у межах трирічного строку позовної давності, оскільки про порушення свого права позивачеві стало відомо саме 15.06.2021 після набрання рішенням суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню законної сили.

Відтак у суду відсутні підстави для застосування у даних правовідносинах позовної давності, про що у клопотанні просить сторона відповідача.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд у своєму рішенні навів достатнє мотивоване обґрунтування підстав для задоволення доводів позивача.

Щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Зі змісту договору доручення вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Єдиного демографічного реєстру відповідач знався з реєстрації за вказаною адресою 11.11.2022.

Судом першої інстанції було перевірено, що у підсистемі Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи відповідач не зареєстрований та не має Електронного кабінету, що позбавило суд можливості направлення судової повістки про виклик до суду у спосіб, визначений ст. 14 ЦПК України.

З урахуванням зазначеного, повідомлення відповідача здійснювалось у порядку ч.ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України, а саме, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Так, судом було здійснено публікації оголошень ОСОБА_2 на веб-порталі судової влади України 04.09.2023, 06.11.2023, 28.11.2023.

Оскільки іншої адреси місця реєстрації, проживання чи перебування відповідача, судом не було встановлено, повідомлення у спосіб направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення та/або до електронного кабінету користувача ЄСІТС неможливе, тому суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Оскільки суд апеляційної інстанції відмовляє відповідачу у задоволенні апеляційної скарги та відповідач є інвалідом І групи, витрати по сплаті судового збору за апеляційне оскарження рішення суду апеляційний суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником Севастьяновою Оленою Вікторівною , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 04 жовтня 2024 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна