ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 615/2365/23

провадження № 22-ц/818/2548/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 08 квітня 2024 року, ухвалене суддею Левченко А.М.

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 04 вересня 2020 року між Акціонерним товариством «Альфа-банк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання кредиту № 491033924 за умовами якого, банк надав позичальнику кредит у сумі 51 965,75 грн, строком кредитування 36 місяців, на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90%.

Зазначив, що Акціонерне товариство «Альфа-банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кошти в розмірі 51 965,75 грн, в свою чергу позичальник не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 20 грудня 2021 року виникла заборгованість в сумі 75 790,80 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 51 965,75 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 23 825,05 грн.

20 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідачки. Таким чином, останній набув статусу кредитора за кредитним договором № 491033924 від 04 вересня 2020 року.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 75 790,80 грн та судовий збір.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 08 квітня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 75 790,80 грн. та судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2684,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не отримувала відповідь на відзив. Зазначила, що судом першої інстанції було прийнято додаткові докази від представника позивача з порушенням норм процесуального права, а позивачем в позові не зазначалось про неможливість надання додаткових доказів щодо переходу права вимоги за кредитним договором. Вважала, що позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин здійснення оплати за договором факторингу, а також відсутній підписаний акт приймання-передачі реєстру боржників за формою встановленою в додатку № 2 до договору факторингу. Посилалася на те, що виписка не підтверджує наявності у неї заборгованості та не підтверджує його розмір

26 вересня 2024 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому посилався на те, що отримавши письмові пояснення відповідачки товариство на спростування її доводів направив суду та відповідачці підтвердження укладення договору факторингу та переходу прав вимоги за кредитом. Зазначив, що виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнту.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь кредитора.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 вересня 2020 року ОСОБА_2 підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту № 491033924, згідно якої позичальник пропонує Акціонерному товариству «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб, на наступних умовах: тип кредиту «кредит готівкою»; сума кредиту 51 965,75 грн, процентна ставка 39,90% річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту 36 місяців. Дата повернення кредиту 07 вересня 2023 року. Для повернення заборгованості за угодою позичальник пропонує використовувати рахунок № НОМЕР_1 відкритий у банку ().

Позичальник просить надати кредит для повернення заборгованості за кредитним договором № 630796006 від 08 грудня 2017 року, шляхом переказу коштів на рахунок НОМЕР_2 відкрити в АТ «Альфа-Банк» ().

Підписанням цієї оферти позичальник беззаперечно підтверджує, що перед укладанням угоди ознайомлений, в тому числі у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; із інформацією, зазначеною в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, яка розміщена на офіційній сторінці банку у мережі інтернет за посиланням www.alfabank.ua.

Всі відносини, що не врегульовані угодою, запропоновано позичальником врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в угоді, і є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті банку www.alfabank.ua (а.с.5).

У додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 491033924 від 04 вересня 2020 року, за підписам відповідача, що є невід`ємною частиною угоди, визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Дата щомісячного платежу до 28 числа кожного місяця. Розмір мінімального щомісячного платежу 2497,05 грн (а.с.6).

Також 04 вересня 2024 року ОСОБА_2 підписала паспорт споживчого кредиту, відомості за яким є аналогічним оферті на укладання угоди про надання кредиту № 491033924 від 04 вересня 2024 року (а.с.5 зворот).

20 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-банк» (клієнт) та Ттовариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 4 за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору.

Згідно з п. 2.3 договору факторингу право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до п.4.2 договору факторингу ціна права вимоги за цим договором становить 12 878 944,00 грн. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12 878 944,00 грн, шляхом перерахування на рахунок Клієнта № НОМЕР_3 відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору (а.с.7-11).

Представником позивача долучено до матеріалів справи копію акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 грудня 2021 року до договору факторингу № 4 за яким у відповідності та на виконання договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021року Клієнт передав, а Фактор отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку № 1-1 до договору та копію платіжного доручення № 34291 від 20 грудня 2021 року на суму 12878944,00 грн (призначення платежу: за право вимоги згідно договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року) (а.с.56,57).

Згідно витягу з додатку № 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року «Характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами» від 20 грудня 2021 року, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 491033924 від 04 вересня 2020 року, у сумі 75 790,80 грн, з яких: 51 965,75 грн сума за основною заборгованістю в валюті договору на дату укладення договору, 23 825,05 грн сума заборгованості в валюті договору (проценти та комісія за кредитом) на дату укладення договору (а.с.12, 53-54).

З наданого розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку з 04 вересня 2020 року по 20 грудня 2021 року вбачається, що станом на 20 грудня 2021 року ОСОБА_2 має заборгованість в сумі 75 790,80 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 51 965,75 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 23 825,05 грн (а.с.13-21,22).

У наданому розрахунку міститься інформація щодо щомісячних платежів позичальника за визначений період (дата за графіком), поточна заборгованість клієнта за тілом кредиту та відсоткам за користування кредитом, також наявні відомості про часткове погашення відсотків за користування кредитом (17 листопада 2020 року у розмірі 2000,00 грн, 14 грудня 2020 року у розмірі 810,00 грн).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 16 січня 2021 року ОСОБА_2 змінила своє прізвище на «Ожго-Земцова» (а.с.44).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Під час розгляду справи встановлено, що кредитний договір № 491033924 від 04 вересня 2020 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, вони підписані сторонами, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальниця не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконувала його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Однак, отримавши кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 , свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконала.

ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти, користувалася ними та частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, які було надано банком до суду першої інстанції, тому і підлягає стягненню з неї на користь кредитора в заявленому розмірі.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка отримала кредит за договором № 491033924 від 04 вересня 2020 року, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 51 965,75 грн.

Погоджується судова колегія і з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами.

Як вбачається з кредитного договору № 491033924 від 04 вересня 2020 року сторони погодили, що процентна ставка становить 39,90% річних. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому, наявні правові підстави для стягнення не тільки тіла кредиту, а також заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 23 825,05 грн.

Кредитором, в підтвердження боргу ОСОБА_1 надано розрахунок заборгованості, виписку по особовому рахунку з 04 вересня 2020 року по 20 грудня 2021 року, що є первинними документами та підтверджують здійснені по банківському рахунку операції.

Дані обставини відповідачкою не спростовано, доказів щодо неотримання коштів або їх фактичного повернення останньою не надано.

Розмір заявленої банком заборгованості у сумі 75 790,80 грн підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості.

Відповідачкою вказаного розрахунку під час розгляду справи у судах спростовано не було.

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом в судовому порядку та стягнення з відповідачки на його користь загальної суми заборгованості в розмірі 75 790,80 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 51 965,75 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 23 825,05 грн.

Доводи ОСОБА_1 про те, що виписка не підтверджує наявності у неї заборгованості та не підтверджує його розмір, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.).

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 08 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2024 року