УХВАЛА

27 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 686/12924/21

провадження № 61-12675ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Хмельницької міської ради, ОСОБА_2 , треті особи - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Управління з питань реєстрації, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування реєстрації земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 , площею 0,0583 га, кадастровий номер :23:004:0203, яка належить ОСОБА_2 , з одночасним припиненням всіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є власником домоволодіння та земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Після заселення до вказаного будинку вона виявила, що проїзд від АДРЕСА_1 до придбаного нею домоволодіння має ширину лише 3,1 м, що обмежує можливість під`їзду до будинку спецтехніки, та не відповідає нормам ДБН. Причиною звуження проїзду стали неправомірні дії щодо приватизації суміжної присадибної ділянки відповідача ОСОБА_2 , оскільки в 1957 році, під час передачі у користування земельних ділянок їх першим користувачам, ширина зазначеного проїзду складала 5 м. Тому ОСОБА_5 незаконно передано у власність частину проїзду загального користування площею 93 кв. м, приватизація якого заборонена, внаслідок чого було порушено норми земельного законодавства та права власників суміжних земельних ділянок на безперешкодне користування проїздом загального користування. На даний час вказана земельна ділянка належить ОСОБА_2 , яка відмовилася відновити ширину проїзду до 5 м.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 серпня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що приватизація земельної ділянки на АДРЕСА_2 здійснена попереднім власником ОСОБА_5 згідно з вимогами статті 118 ЗК України. При виготовленні проекту землеустрою щодо приватизації земельної ділянки на АДРЕСА_2 було погоджено межі земельної ділянки з усіма суміжними землевласниками та землекористувачами, включаючи ОСОБА_6 , який є батьком продавця земельної ділянки ОСОБА_1 , іншими державними органами. Позивачкою не доведено обставин щодо вчинення їй перешкод у користуванні власністю та (або) порушення її прав як власника земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_1 . Матеріали справи не містять доказів того, що звуження існуючого проїзду, з урахуванням плану забудови м. Хмельницького, було допущено ОСОБА_2 внаслідок отримання у власність земельної ділянки. Посилання позивача на відсутність проїзду належного розміру до її будинку за відсутності доказів накладення земельної ділянки відповідача на територію проїзду не є підставою для скасування державної реєстрації такої земельної ділянки.

13 вересня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили зібрані у справі докази та встановлені фактичні обставини справи, які не відповідають дійсності, не врахували правові позиції Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 910/6393/20, від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16, від 04 листопада 2021 року у справі № 350/1969/14, від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 23 травня 2018 року у справі № 465/5009/14-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 541/775/17, від 30 жовтня 2019 року у справі № 302/470/16-ц, від 03 листопада 2021 року у справі № 707/815/19, від 01 червня 2022 року у справах № 453/222/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 285/3784/21, від 27 січня 2021 року у справі № 175/4348/17, що призвело до незаконних судових рішень.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі № 10- р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Справа № 686/12924/21 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 серпня 2024 року у справі № 686/12924/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко