КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Книшова Іллі Георгійовича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року в складі судді Єросової І. Ю.,

встановив:

22.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Посилався на ті підстави, що 05.11.2018 між ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_2 (позикодавець) було укладено договір позики, відповідно до п. 1.1. якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у пункті 2.1 цього договору, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк.

Згідно п.2.1 договору, розмір позики становить 618 860, 00 грн, що є еквівалентом 22 000 доларів США, розрахованим за курсом долару США, встановленому НБУ на дату укладення цього договору (28,13 грн за 1 долар США).

Згідно п. 3.1 договору, сума позики отримана позичальником в повному обсязі від позикодавця в день підписання цього договору.

Згідно п. 5.1 строк повернення позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і діє до 15 грудня 2018 року.

Згідно п. 5.3 позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою , що підтверджується відповідною заявою позикодавця.

Згідно п. 5.4 позичальник мах право повернути, а позикодавець повинен прийняти позичену суму грошей до закінчення вказаного терміну.

Згідно п. 6.7 договору сторони погодили, у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що, оскільки п. 5.3 договору встановлений обов`язок позичальників повертати позику частинами згідно графіку, то, у разі прострочення повернення позичальниками чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно п. 7. 1 договору, цей договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцем позичальникові грошових коштів і набирає чинності з моменту підписання сторонами цього договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 05.11.2018 між позичальником та позикодавцем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О. О., зареєстрований в реєстрі за №2568, за яким позичальник передав позикодавцю в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначав, що сторонами не було складено та погоджено графік повернення позичальником грошових коштів.

Позивач заявляє про те, що укладений правочин не був спрямований сторонами в момент його укладення на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Цей договір укладався обома сторонами з метою фіксування та гарантування повернення позивачем боргу, який виник перед третіми особами за отримані паливно-мастильні матеріали, під час здійснення позивачем господарської діяльності з пасажирських перевезень.

Позивач заявляє, що не отримував від відповідача будь-яких грошових сум у зв`язку з укладенням договору позики від 05 листопада 2018 року.

Укладений договір позики від 05 листопада 2018 року є фіктивним правочином, оскільки він вчинений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися.

ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір позики від 05 листопада 2018 року, укладений між ним та ОСОБА_2 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

02.04.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Книшов І. Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає завданню цивільного судочинства. Крім цього, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом не було враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначає, що на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, ним було надано суду докази, що підтверджують здійснення позивачем на час укладення договору позики господарської діяльності за основним видом - 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, а також доказів, які підтверджують, що керівником ТОВ «Майавтотранс» станом на 01.11.2018 був ОСОБА_3 , основним місцем роботи якого було ПТК ТОВ «Агромат», засновником якого була ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач пояснив причини підписання ним договору позики, повідомив, що вся заборгованість, яка існувала перед третіми особами за паливно мастильні матеріали, була ним погашена. Він неодноразово звертався до ОСОБА_3 щодо припинення договору позики та виведення квартири з-під іпотеки. Під час останньої розмови ОСОБА_3 повідомив, що дію договорів буде припинено 11.11.2019. Незабаром ОСОБА_3 помер і питання залишилось невирішеним. Після смерті ОСОБА_3 позивач звертався з питання припинення договору позики та виведення квартири з іпотеки до ОСОБА_2 , але остання повідомила, що борги ОСОБА_3 до кінця не погасив.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила суду, що їх з позивачем познайомив ОСОБА_3 , який був партнером позивача по бізнесу. Знайомство відбулося у зв`язку з тим, що позивач заборгував гроші на паливо ТОВ «Новограднафтотрейд», де засновником була ОСОБА_2 . Гроші за договором позики ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 саме з метою погашення боргу за паливо, яке позивач використав в своїй господарській діяльності, перед ТОВ «Новограднафтотрейд».

За таких обставин висновки суду першої інстанції щодо недоведеності обставин існування боргового зобов`язання у зв`язку з веденням позивачем господарської діяльності, що стало підставою для укладення договору позики, здійснено з порушенням положень ч. 1 та 2 ст. 82 ЦПК України.

Крім цього, ухвалою суду від 22 лютого 2022 року у справі призначено психологічну експертизу з використанням поліграфа.

Згідно з висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 08.06.2023 №11414/11415/22-61, за результатами проведення судової психологічної експертизи з використанням поліграфу, у позивача виявляються психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що він: не отримував від відповідача 618 860 грн у зв`язку з укладенням договору позики від 05.11.2018 , не отримував від відповідача будь-яку суму коштів у зв`язку із укладенням договору позики а також те, що відповідач не передавала йому 618 860 грн у зв`язку з укладенням договору позики від 05.11.2018.

Вказаний висновок є належним та допустимим доказом , який підтверджує обставини неотримання позивачем від відповідача , а також того, що відповідачем будь-які кошти за договором позики від 05.11.2018 не передавались.

Суд першої інстанції не наводить жодного мотиву відхилення висновку експерта.

03.07.2024 ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що відповідає дійсним обставинам справи і прийнятим з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Підтвердила факт передачі ОСОБА_1 в позику грошових коштів за договором позики в розмірі 618 860 грн на строк до 15 грудня 2018 року, які останній не повернув. Зазначила, що вона неодноразово зверталась до нього з заявами про усунення порушень та виконання зобов`язань за договором позики та попередженням про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на майно, передане в іпотеку згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку», які були відповідачем проігноровані.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що посилання ОСОБА_1 на відсутність графіку повернення позичальником позики частинами, як на підставу визнання договору позики недійсним, не заслуговує на увагу. Вказана обставина не вказує на те, що договір позики укладався без наміру створення правових наслідків, які обумовилися цим договором, з метою приховування справжніх намірів правочину. Іпотекою забезпечене виконання дійсного зобов`язання - договору позики. Вказаний договір укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчено і жодною зі сторін не оспорюється. Позивачем не доведено відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, а тому підстави для визнання правочину фіктивним відсутні. Надані позивачем докази не стосуються предмету доказування. У висновку експертів за результатами проведення судової психологічної експертизи експертами неодноразово зазначається, що у ОСОБА_1 в ході експертизи були отримані психофізіологічні реакції, які можуть свідчити про викривлення, приховування підекспертним інформації при відповіді на задані експертом питання. Тому цей висновок не може беззаперечно свідчити про неотримання ОСОБА_1 грошей у позику.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Книшов І. Г. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається зі змісту письмового договору позики від 05 листопада 2018 року, ОСОБА_2 ( позикодавець) з однієї сторони та ОСОБА_1 ( позичальник) з іншої сторони, діючи і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, уклали цей договір про наступне:

В порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у пункті 2.1 договору (надалі іменується позика), а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк ( п.1.1.).

Розмір позики становить 618 860, 00 грн, що є еквівалентом 22 000 доларів США, розрахованим за курсом долару США, встановленому НБУ на дату укладення цього договору (28,13 грн за 1 долар США) ( п.2.1.).

Сума позики отримана позичальником в повному обсязі від позикодавця в день підписання цього договору ( п.3.1).

Грошові кошти, що є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Факт отримання грошових коштів позичальником за цим договором підтверджується підписанням ним даного договору ( п.3.2.).

За домовленістю сторін цей договір позики є безпроцентним, оскільки він не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією зі сторін ( п.3.3).

Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і діє до 15 грудня 2018 року ( п. 4.1).

Строк повернення позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і діє до 15 грудня 2018 року ( п. 5.1.).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою, що підтверджується відповідною заявою позикодавця ( п. 5.3).

Сторони погодили, у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що, оскільки п. 5.3 договору встановлений обов`язок позичальників повертати позику частинами згідно графіку, то, у разі прострочення повернення позичальниками чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася ( п. 6.7.).

Цей договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцем позичальникові грошових коштів і набирає чинності з моменту підписання сторонами цього договору ( 7.1.).

Сторони свідчать один одному та всім, кого це стосується, що : вони не приховують обставин, які мають істотне значення для цього договору; внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; договір не укладається під впливом тяжких для них обставин; вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; у тексті договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються позики ( п. 8. 4.).

З метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики від 05 листопада 2018 року, між ОСОБА_2 як іпотекодержателем та ОСОБА_1 як іпотекодавцем 05 листопада 2018 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру за номером АДРЕСА_1 . Цей договір посвідчено Трубінською О. О. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб- підприємців та громадських формувань станом на 10.12.2020, ФОП ОСОБА_1 ; вид економічної діяльності: 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н. в. і. у. (основний); дата державної реєстрації 29.11.1996.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 01.11.2018, ТОВ «Майавтотранс»; види економічної діяльності: 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н. в. і. у. (основний), 77.39 надання в оренду інших машин, устаткування та приміського сполучення, 49.41вантажний автомобільний транспорт; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_3 .

Згідно даних декларацій від НАЗК за 2017 рік, ОСОБА_3 , місце праці: Промислово-технічна компанія у вигляді ТОВ «Агромат», начальник служби з безпеки руху.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб- підприємців та громадських формувань станом на 10.12.2020, Промислово-технічна компанія у вигляді ТОВ «Агромат», перелік засновників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб- підприємців та громадських формувань станом на 23.10.2017 , ТОВ «Агромат-Логістик», керівник ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб- підприємців та громадських формувань станом на 28.10.2017 , ТОВ «Новограднафтотрейд», кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_10 , ОСОБА_2 .

Згідно з висновком експертів за результатами проведення судової психологічної експертизи у цивільній справі ЄУН №759/23412/20 від 08.06.2023 № 11414/11415/22-61, за результатами психологічного дослідження з використанням поліграфу у ОСОБА_1 виявляються психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що він не отримував у ОСОБА_2 ( чи будь-якої іншої особи) 618 860 грн у зв`язку з укладенням договору позики від 05.11.2018 р. За результатами психологічного дослідження з використанням поліграфу у ОСОБА_1 виявляються психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що він не отримував у ОСОБА_2 ( чи будь-якої іншої особи) будь-яку суму коштів у зв`язку з укладенням договору позики від 05.11.2018 р. За результатами психологічного дослідження з використанням поліграфу у ОСОБА_1 виявляються психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що ОСОБА_2 не передавала йому 618 860 грн відповідно до договору позики від 05.11.2018 р.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності тієї обставини, що договір позики укладався без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим договором, з метою приховування справжніх намірів правочину. Позивач не довів, що укладений між сторонами договір позики є фіктивним, а також не наведено фактичних даних, підтверджених доказами, на спростування встановленої законом презумпції правомірності цього правочину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Предметом спору у справі є визнання недійсним договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 618 860 грн, що є еквівалентом 22 000 доларів США за курсом НБУ станом на 05.11.2018 року.

Підставою позову ОСОБА_1 зазначає, що не отримував від ОСОБА_2 грошових коштів за вказаним договором позики, а вказаний договір укладений з метою фіксування та гарантування повернення ОСОБА_1 боргу, який виник перед третіми особами, за отримані паливно-мастильні матеріали під час здійснення ним господарської діяльності з пасажирських перевезень.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору, ОСОБА_2 передала позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти, а останній зобов`язався повернути позику у визначений цим договором строк. Сума позики отримана позичальником в повному обсязі від позикодавця в день підписання цього договору. Грошові кошти, що є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору. Факт отримання грошових коштів позичальником за цим договором підтверджується підписанням ним даного договору.

Факт підписання вказаного договору ОСОБА_1 не заперечує.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідач не довів, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, а сам факт заперечення неотримання коштів від позивача, витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, даних декларацій від НАЗК, а також висновок судової психологічної експертизи не є достатніми доказами на підтвердження тієї обставини, що грошові кошти насправді не отримувались.

Під час розгляду справи не встановлено обставин про те, що на підставі положень статті 234 ЦК України договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання договору недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (такі правові висновки сформулювала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19)).

Висновки експертів за результатами проведення судової психологічної експертизи від 08.06.2023 №11414/11415/22-61, із застосуванням комп`ютерного поліграфа, у яких вказано, що у ОСОБА_1 виявляються психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що він не отримував у ОСОБА_2 ( чи будь-якої іншої особи) 618 860 грн та будь-яку суму коштів у зв`язку з укладенням договору позики від 05.11.2018 р., а ОСОБА_2 не передавала йому 618 860 грн відповідно до договору позики від 05.11.2018 р., не є достатнім доказом, які спростовують як факт отримання позичальником коштів, так і факт надання позичальнику коштів в борг.

Як вбачається зі змісту вказаного дослідження, при наданні ОСОБА_1 вербального повідомлення «ні» на значущий стимул « ОСОБА_2 сплачувала за вас якісь борги?» отримана значуща психофізіологічна реакція, що може свідчити про викривлення, приховування підекспертним інформації з даного питання. Свою реакцію ОСОБА_1 пояснив тим, що реагує на слово «борг» та сприймає його як борг за паливно-мастильні матеріали, які забезпечували роботу автотранспортного підприємства.

В судовому засіданні позивач не заперечував ту обставину, що він мав борг перед ТОВ «Новограднафтотрейд», кінцевим бенефіціарним власником якого була ОСОБА_2 .

Як пояснила сама ОСОБА_2 , вона була власником ТОВ «ТОВ «Новограднафтотрейд», ОСОБА_1 мав борг перед вказаним товариством по бухгалтерії, на погашення якого і було укладено договір позики та на забезпечення виконання позичальником взятого на себе грошового зобов`язання - договір іпотеки.

При цьому та обставина, що боргове зобов`язання на підставі договору позики у позивача виникло саме у зв`язку з веденням господарської діяльності, не підтверджує доводи позивача про неотримання грошових коштів від відповідача за оспорюваним договором позики, а також про те, що договір позики є фіктивним правочином.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Книшова Іллі Георгійовича залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.10.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук