Дата документу 25.09.2024
Справа № 316/1891/16-ц
Провадження № 4-с/334/25/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участі секретаря Мандик М. О.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мельникова Олега Андрійовича,

ВСТАНОВИВ:

10.09.2024 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мельникова О. А.

Заявник просить:

- визнати незаконними дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №75604751 від 07.08.2024 року;

- зобов`язати державного виконавця виключити відомості про ОСОБА_2 з реєстру боржників за виконавчим провадженням №75604751;

- визнати незаконними дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 27.08.2024 року;

- скасувати арешт коштів ОСОБА_2 що містяться на відкритих рахунках у банківській установі АТ «Ощадбанк».

Скарга мотивована тим, що 27.08.2024 року ОСОБА_2 , перебуваючи з доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на відпочинку поза межами м. Запоріжжя, не зміг зняти грошові кошти зі свого рахунку. Зателефонувавши до банківської установи, він з`ясував, що на його рахунки постановою державного виконавця накладено арешт.

03.09.2024 року скаржник звернувся до державного виконавця та з`ясував, що 07.08.2024 року відкрито виконавче провадження №75604751 за заявою його дружини ОСОБА_5 про примусове виконання виконавчого листа №316/1891/16ц, виданого 14.02.2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області.

ОСОБА_2 разом із ОСОБА_5 та доньками проживає та працював з 2013 року у м. Запоріжжя. За адресою, зазначеною у виконавчому листі, у м. Енергодар, Запорізької області він не проживає з 2013 року, вказана територія є тимчасово окупованою, а тому він фізично не може там проживати. У зв`язку з цим у державного виконавця повинно було виникнути питання цього приводу. Отже, при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем не дотримано вимог ч. 2 ст. 24 Закону України «про виконавче провадження». Тому скаржник винесену постанову від 07.08.2024 року такою, що прийнята державним виконавцем з перевищенням наданих йому повноважень.

Про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 нічого не знав, копію постанови про його відкриття не отримував, стягувачка, з якою він проживає разом за адресою: АДРЕСА_1 , його також про вказані обставини не повідомила.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження скаржник особисто отримав під розпис лише 03.09.2024 року, повідомив державного виконавця про його фактичне місце проживання та добровільне виконання рішення суду. Підтвердження того, що він добровільно виконував вказане рішення суду та сплачував аліменти, є той факт, що до 07.08.2024 року протягом семи з половиною років ОСОБА_5 жодного разу не звернулась до виконавця. Таким чином, у стягувача були відсутні майнові претензії до нього щодо сплати аліментів, оскільки дружина не вчиняла жодних заходів з виконання рішення суду. Відповідно є безпідставними нарахування йому заборгованості по сплаті аліментів за період з 14.02.2017 року по 07.08.2024 року. Також, скаржник звертає увагу, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів, що стягувач до дня звернення виконавчого листа до примусового виконання зверталася до скаржника про виконання рішення суду у добровільному порядку, повідомивши про способи перерахування коштів, її номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування коштів. А відкриття примусового виконання можливе при невиконанні добровільно рішення суду, чого не було доведено стягувачем. У скаржника відсутня вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, а також відсутній умисел на ухилення від сплати аліментів. Стягувач повністю володіла та вільно користувалася його банківською карткою до серпня 2024 року, знімаючи з неї кошти на потреби сім`ї, в тому числі і аліменти на доньок.

Державним виконавцем не було надано розрахунок заборгованості по аліментам, скаржнику не відомо яким чином виконавець здійснив розрахунок, враховуючи що з 2017 року він працював у правоохоронних органах, а наразі є пенсіонером.

Державним виконавцем не було здійснено всіх необхідних заходів щодо встановлення місця фактичного перебування боржника, що призвело до безпідставного накладення арешту на його рахунки та внесення інформації до реєстру боржників, що є порушення його прав та інтересів. Державним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ не за місцем фактичного проживання, перебування боржника, відповідно постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Дії державного виконавця є незаконними, оскільки він чітко розумів, що скаржником не буде отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавець навіть не намагався її відправити, посилаючись на те, що м. Енергодар є окупованою територію України, а дій щодо встановлення фактичного місця проживання боржника не вчинив. В подальшому виконавець прийняв постанову про арешт коштів боржника, 05.09.2024 року з його рахунку було списано всю суму нарахованої боржнику пенсії та соціальних виплат на дітей у розмірі 21 687,41 грн, тим самим боржник залишився без засобів до існування. Пенсія та соціальні виплати є єдиним його доходом, за який він утримує сім`ю, у тому числі стягувача.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат Боярська В. Л. скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених у скарзі.

Держаний виконавець у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.08.2024 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мельниковим О. А. було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №316/1891/16ц, виданим 14.02.2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини із усіх видів заробітку, починаючи стягнення з 12.12.2016 року. Згідно постанови, у виконавчому документів вказана адреса боржника: АДРЕСА_2 .

27.08.2024 року державним виконавцем Мельниковим О. А. прийнята постанова про арешт коштів боржника. Згідно постанови заборгованість по аліментам боржника складає 611 108,57 грн, що складає заборгованість за понад 3 місяців.

27.08.2024 року державним виконавцем було внесено відомості про ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників.

Згідно розписки на супровідному листі від 07.08.2024 року (а. с. 16), ОСОБА_2 особисто отримав 03.09.2024 року копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до доповідної записки від 10.09.2024 року, згідно наявної інформації, внесеної до автоматизованої системи документообігу Енергодарського міського суду Запорізької області ухвалою від 13.12.2016 року було відкрито провадження у справі, прийнято рішення 01.02.2017 року. Всі електроні копії судових рішень направлені до ЄДРСР. Рішення суду набрало законної сили 14.02.2017 року. Інформація про апеляційний перегляд рішення відсутня.

З заявою про примусове виконання ОСОБА_5 звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 22.07.2024 року. Вказана заява не містить інформації про фактичне місце проживання боржника у м. Запоріжжі.

Згідно копії виконавчого листа №№316/1891/16ц, виданим 14.02.2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області, адреса боржника та стягувача: АДРЕСА_2 .

Інші подані скаржником докази, суд не приймає до уваги, оскільки визнає їх неналежними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Аналіз вказаних норм, вказує, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець здійснити будь-яких дій щодо перевірки місця проживання боржника вчинити не зобов`язаний, а враховує інформацію про боржника зазначену у виконавчому документі.

Згідно виконавчого листа №316/1891/16ц, виданим 14.02.2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області, адреса боржника та стягувача: АДРЕСА_2 . У своїй заяві стягувач також не зазначила місце фактичного проживання боржника, але вказала своє фактичне місце проживання у м. Запоріжжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Тому, враховуючи інформацію наявну у виконавчому документі, за відсутності іншої, державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження 75604751.

Недобросовісна поведінка стягувача та приховування від виконавця відомостей про фактичне місце проживання боржника не підставою стверджувати, що виконавець діяв незаконно.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до тверджень ОСОБА_2 він фактично мешкає у м. Запоріжжя з 2013 року. Згідно копії рішення Енергодарського районного суду Запорізької області від 01.02.2017 року (а. с. 27) ОСОБА_2 позовні вимоги визнав у повному обсязі шляхом надсилання відповідної заяви до суду, проте також діяв недобросовісно не повідомивши суд про його фактичне місце проживання. Саме вказані дії ОСОБА_2 призвели до зазначення у виконавчому документі його адреси, яка не відповідала дійсності, оскільки в ньому зазначено лише зареєстроване місце проживання боржника, а не фактичне, яке було відомо як боржнику так і стягувачу на момент прийняття рішення суду.

Твердження скаржника щодо добровільної сплати аліментів також не знайшло свого підтвердження належними доказами. Саме по собі не пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання не свідчить про належне виконання рішення суду боржником. Право вирішувати коли пред`являти виконавчий документ до примусового виконання належить стягувачу, який не має обов`язку попередньо звертатися до боржника з пропозицією добровільного виконання рішення суду.

Враховуючи, що скаржником у прохальній частині скарги не ставиться питання щодо проведеного державним виконавцем розрахунку суми заборгованості, суд не вважає за необхідності аналізувати інші обставини щодо наданих скаржником чеків чи користування його карткою стягувачем. На стадії відкриття виконавчого провадження державний виконавець позбавлений можливості здійснити перевірку добровільного виконання рішення суду та вказані обставини не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також, скаржник вказує на відсутність у матеріалах виконавчого провадження доказів поштового направлення копії постанови про відкриття провадження боржнику до м. Енергодар Запорізької області. Загально відомим фактом є, що територія м. Енергодар Запорізької області є тимчасово окупованою територію з 2022 року та між м. Запоріжжя та тимчасово окупованими територіями відсутнє будь-яке сполучення, у тому числі і поштове. Норми Закону України «Про виконавче провадження» не містять алгоритму дій виконавця у разі встановлення інформації про перебування боржника на тимчасово окупованій території. Тому, вказані обставини також не можуть бути підставою для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження незаконною.

Враховуючи, що судом не встановлено порушень у діях державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, то відповідно відсутні підстави для скасування постанови про арешт коштів боржника, оскільки єдиною підставою для незаконності вказаної постанови боржник вказує незаконне винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, про відмову у задоволенні скарги у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оголошення повного тексту ухвали 02.10.2024 року о 11 год. 00 хв.

Суддя: Філіпова І. М.