Справа № 939/2508/24
УХВАЛА

Іменем України

02 жовтня 2024 рокуселище Бородянка

Суддя Бородянського районного суду Київської області Герасименко М.М., ознайомившись із скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і зобов`язання зняти арешт із майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через представника адвоката Лимаря О.А., звернувся до Бородянського районного суду Київської області з вказаною скаргою про визнання незаконною бездіяльність Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і зобов`язання зняти арешт із майна.

Оглянувши матеріали скарги, суд дійшов такого висновку.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 488 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Однак, ні скарга ні додані до неї документи не містять відомостей про те, що Бородянський районний суд Київської області як суд першої інстанції розглянув справу та видав виконавчий документ на підставі якого Бородянським відділом ДВС у Бучанському районі Київської області було відкрито виконавче провадження у якому ОСОБА_1 є боржником і в рамках якого було накладено арешт на його майно.

Крім того, слід звернути увагу на те, що в статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби на час звернення із скаргою до суду врегульований у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»

Відповідно до частини першої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений у розділі VII ЦПК України.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає, що скарги сторонами виконавчого провадження щодо виконання судових рішень подаються до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства мали оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Як убачається зі змісту заявлених вимог, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо не зняття арешту з його майна, керуючись приписами Цивільного процесуального кодексу України.

Проте, зі змісту скарги та доданих до неї документів не встановлено, що виконавче провадження у рамках якого було накладено арешт на майно, який ОСОБА_1 просить скасувати, було відкрито з примусового виконання рішення або виконавчого документа, виданого саме Бородянським районним судом Київської області, а не іншим органом або посадовою особою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 2, 3 п. 6 постанови № 6 від 07 грудня 2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах роз`яснив, що не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 5 ст. 82 Закону України Про виконавче провадження). У зв`язку із цим у разі подання такої скарги в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження за скаргою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у чинній редакції), а, помилково прийнявши скаргу до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у чинній редакції).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене, враховуючи, що ОСОБА_1 подав скаргу на бездіяльність Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), яка полягає у не знятті арешту з майна, а з матеріалів скарги не встановлено, що виконавче провадження у рамках якого було накладено арешт на майно було відкрито з примусового виконання рішення або виконавчого документа, виданого саме Бородянським районним судом Київської області, то дана скарга не може бути розглянута Бородянським районним судом Київської області.

Таким чином, підстави для розгляду скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) і зобов`язання зняти арешт із майна, відсутні, а тому у відкритті провадженні слід відмовити, оскільки вказана скарга не підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.186, 447, 448 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і зобов`язання зняти арешт із майна.

Копію ухвали разом зі скаргою і доданими до неї документами надіслати скаржнику.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 02 жовтня 2024 року.

СуддяМ. Герасименко