У Х В А Л А

04 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 359/1538/21

провадження № 61-4994вд24

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Руслана Анатолійовича від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 11 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 29 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Відібрано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року - без змін.

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про роз`яснення постанови Верховного Суду від 11 вересня 2024 року.

26 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. від участі у розгляді цієї справи.

Заява про відвід обґрунтована тим, що ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Лідовця Р. А. від 19 вересня 2024 року його касаційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину визнано неподаною та повернуто заявникові (справа № 359/12255/21, касаційне провадження № 61-12571ск24).

Зазначає, що вказана справа стосується тих самих осіб та питань, пов`язаних зі спільною малолітньою дитиною сторін ОСОБА_3 , що і справа № 359/12255/21. Тому, на думку заявника, є сумніви в неупередженості та об`єктивності розгляду справи суддею Верховного Суду Лідовцем Р. А.

Посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Indra v. Slovakia» від 01 лютого 2005 року в контексті порушення гарантій, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) на справедливий суд у разі участі судді у двох провадженнях, що стосуються тих самих осіб та питань.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2024 року визначено склад колегії суддів у складі п`яти суддів (Лідовець Р. А. (суддя-доповідач) та суддів, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д., Гулейков І. Ю., Гулько Б. І., Коломієць Г. В.).

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. від участі у розгляді справи визнано необґрунтованою та передано для вирішення зазначеного питання іншому судді, який визначається у порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

На виконання вимог статті 33 та частини третьої статті 40 ЦПК України, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 02 жовтня 2024 року, заяву про відвід судді Верховного Суду

Лідовця Р. А. передано судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ігнатенку В. М.

Відповідно до пунктів 1 - 4 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи.

Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (недопустимість повторної участі у розгляді справи). До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (частини друга, третя статті 36 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) також, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У частині восьмій статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною одинадцятою статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, §48).

Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя Верховного Суду Лідовець Р. А. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. Таких доказів заявником не надано.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Верховний Суд зазначає, що ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Лідовця Р. А. від 19 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року у справі № 359/12255/21 визнано неподаною та повернуто заявникові з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

Повертаючи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня

2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня

2024 року у справі № 359/12255/21, суддя Верховного Суду Лідовець Р. А. вирішував процесуальне питання відповідності поданої касаційної скарги вимогам статті 392 ЦПК України.

Постанова Верховного Суду, із заявою про роз`яснення якої

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду, прийнята за результатами касаційного перегляду судових рішень у справі № 359/1538/21.

Згідно із частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Доводи заявника, які обґрунтовані виключно припущеннями і нічим не доведені, зводяться до незгоди із прийнятим суддею процесуальним судовим рішенням у цій справі, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу, а є виключно реалізацією суддею своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України

не свідчать про існування обставин, які викликають сумнів

у неупередженості та об`єктивності судді.

Більше того, у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що питання про роз`яснення рішення суду розглядається судом, що ухвалив рішення.

При цьому Верховний Суд відхиляє посилання заявника на рішення ЄСПЛ у справі «Indra v. Slovakia» від 01 лютого 2005 року в контексті порушення гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції на справедливий суд у разі участі судді у двох провадженнях, що стосуються тих самих осіб та питань, оскільки заявник залишає поза увагою зміст зазначеного рішення, відповідно до якого один із суддів, що входив до колегії, яка відхилила касаційну скаргу, до цього входив до складу суду, який відхилив апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у пов`язаній справі.

Отже, у зазначеній справі ЄСПЛ, на яку посилається заявник, і у справі, яка є предметом розгляду в суді касаційної інстанції, встановлені різні фактичні обставини, тому застосування висновків ЄСПЛ у справі «Indra v. Slovakia» від 01 лютого 2005 року є нерелевантним.

Вивчивши матеріали касаційного провадження, вважаю, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. від участі у розгляді справи

№ 359/1538/21, оскільки доводи заявника не свідчать про існування обставин, які б вказували на необ`єктивність та упередженість цього судді, відповідно до вимог статей 36, 37 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Лідовця Руслана Анатолійовича від участі

у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 11 вересня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко