УХВАЛА

07 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 211/4141/23

провадження № 61-13229ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Висоцького Олександра Олександровича, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просив визнати дії російської федерації геноцидом Українського народу, стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду

у розмірі 1 990 149,79 дол. США та моральну шкоду в розмірі 5 200 000,00 грн.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня 2023 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до російської федерації про визнання дій російської федерації геноцидом українського народу закрито з підстав, визначених частиною першою статті 255 ЦПК України.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок експропріації російською федерацією природних ресурсів українського народу під час незаконної збройної агресії проти України, у розмірі 1 000 000,00 грн (що на день ухвалення рішення згідно офіційного курсу Національного банку України становить 24 504,28 Євро або 26 388,64 дол. США) та моральної шкоди в розмірі 1 000 000,00 грн.

У березні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Висоцький О. О., звернувся до Дніпровського апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 31 жовтня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Висоцького О. О., залишено без руху. Запропоновано заявникові звернутися до суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали суду першої інстанції із наведенням інших поважних причин пропуску строку. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Висоцького О. О., на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 жовтня

2023 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої

статті 358 ЦПК України.

Також заявником в апеляційному порядку оскаржено рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Висоцького О. О., залишено без задоволення, рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року залишено без змін.

1. У липні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Висоцький О. О., із застосуванням засобів поштового зв`язку, вперше звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Висоцького О. О., повернуто заявникові з підстав, передбачених пунктом 1

частини четвертої статті 393 ЦПК України, оскільки до касаційної скарги адвокатом Висоцьким О. О. не було додано доказів на підтвердження своїх повноважень представляти ОСОБА_1 у суді касаційної інстанції (провадження

№ 61-13229ск24).

Вказана ухвала направлення заявникові на зазначену у касаційній скарзі адресу та була вручена Висоцькому О. О. особисто 20 серпня 2024 року (трек

№ 986).

19 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Висоцький О. О., із застосуванням засобів поштового зв`язку, повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у вказаній справі.

2. Касаційна скарга подана до суду касаційної інстанції з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено

у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У змісті клопотання, доданого до касаційної скарги заявником порушується клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судових рішень.

На обґрунтування поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, представник ОСОБА_1 - адвокат Висоцький О. О., зазначає, що 20 серпня 2024 року він отримав засобами поштового зв`язку ухвалу Верховного Суду

від 07 серпня 2024 року про повернення первісної касаційної скарги.

На переконання заявника повернення касаційної скарги було передчасним, оскільки матеріали цивільної справи судом не витребовувались, проте заявником було зазначено про наявність доказів на підтвердження повноважень у матеріалах справи. Крім того, він брав участь у судових засіданнях у судах попередніх інстанцій, що може свідчити про наявність повноважень здійснювати представництво ОСОБА_1 у суді касаційної інстанції.

Відтак, на виконання ухвали Верховного Суду повторно звертається із касаційною скаргою на судові рішення у вказаній справі після повернення первісної касаційної скарги разом із доказами на підтвердження повноважень.

Водночас зазначені доводи самі по собі не свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень з огляду на наступне.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення копії ухвали Верховного Суду від 07 серпня 2024 року вбачається, що зазначене судове рішення вручене заявникові 20 серпня 2024 року, повторно касаційна скарга на судові рішення направлена заявником засобами поштового зв`язку лише 19 вересня

2024 року.

Так, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку на касаційне оскарження з урахуванням подачі касаційної скарги на ті самі судові рішення вдруге зі сплином значного строку з моменту отримання ухвали про повернення первісної касаційної скарги.

Таким чином, на підтвердження наведених обставин пропуску строку слід надати відповідні докази, про що зазначено вище.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Так, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку на касаційне оскарження з урахуванням повторної подачі касаційної скарги зі сплином значного проміжку часу. При цьому, Верховний Суд враховує, що до касаційної скарги адвокатом Висоцьким О. О. додано ордер на підтвердження своїх повноважень серія АЕ № 1312639, підписаний 16 липня

2024 року, відповідно враховує, що у розпорядженні заявника були наявні докази на підтвердження своїх повноважень на момент звернення із касаційною скаргою вперше.

Таким чином заявникові необхідно подати до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних причин для його поновлення та надати відповідні докази на їх підтвердження, зокрема на підтвердження обставин того, що заважало виконати вимоги процесуального закону при зверненні до Верховного Суду із первісною касаційною скаргою, а також на підтвердження того, що заважало звернутися до Верховного Суду повторно із касаційною скаргою у більш короткий термін з моменту повернення первісної касаційної скарги.

3. Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку визначення заявником підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Таким чином, оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада

2020 року у справі № 904/3807/19.

Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці

у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі

№ 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018 року у справі № 2/1712/783/2011,

від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі

№ 522/2732/16-ц).

Касаційна скарга не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник, як на підставу касаційного оскарження судових рішень узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також цитує зміст постанов Верховного Суду, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Саме по собі цитування у змісті касаційної скарги постанов Верховного Суду та норм законодавства України без формулювання застосованого судами висновку щодо застосування норм права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці

у подібних правовідносинах не є належним виконанням вимог закону, оскільки не дозволяє чітко встановити підстави касаційного оскарження заявником судових рішень.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу із чітким зазначенням підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень, а також надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

3. Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження з огляду на те, що зміст касаційної скарги в повній мірі не відповідає формі і змісту касаційної скарги, визначених статтею 392 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається скарга; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); рішення (ухвала), що оскаржується; підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); клопотання особи, яка подає скаргу; перелік письмових матеріалів, що додаються до скарги; дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 14 ЦПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу,

а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 185 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

У порушення пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у змісті касаційної скарги Висоцьким О. О. не зазначено всі відомості стосовно себе як адвоката, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, що позбавляє Верховний Суд можливості перевірити факт наявності або відсутності

у останнього зареєстрованого електронного кабінету у системі «Електронний Суд».

Також, у порушення пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником,

у змісті касаційної скарги не зазначено всіх реквізитів свого довірителя ( ОСОБА_1 ), зокрема місце проживання чи перебування, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти останнього.

Також Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу адвоката

Висоцького О. О. на наступне.

За змістом пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено місцезнаходження інших учасників справи. Заявник,

у якості місцезнаходження відповідача, зазначає адресу: «03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27».

Водночас, дипломатичні відносини між російською федерацією та Україною розірвано 24 лютого 2024 року, що підтверджується листом міністерства закордонних справ України № 72/11-612/1-81401 від 13 жовтня 2022 року, відповідно вказана заявником у змісті касаційної скарги адреса для листування не є дійсною, відповідач за зазначеною адресою не знаходиться.

Відповідно, заявникові необхідно: 1) обґрунтувати підстави пропуску строку на касаційне оскарження з урахуванням повторного звернення до суду з касаційною скаргою на судові рішення, на підтвердження наведених обставин пропуску строку надати відповідні докази та звернутися до суду з відповідним клопотанням;

2) уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України,

в частині зазначення повних відомостей стосовно учасників справи, зокрема себе (адвоката Висоцького О. О.), а також інших учасників справи та надати суду касаційну скаргу у новій редакції та надати копії уточненої касаційної скарги

і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

У разі подання уточненої касаційної скарги шляхом формування документа

у системі «Електронний суд» заявникові також необхідно надати суду докази надсилання уточненої касаційної скарги на адреси інших учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати наведені представником ОСОБА_1 - адвокатом Висоцьким Олександром Олександровичем, підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Висоцького Олександра Олександровича, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2024 року залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник