АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року

м. Чернівці

справа № 725/2569/23

провадження 22-ц/822/410/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів Лисака І.Н., Одинака О.О.

секретаря Скулеба А.І.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга Чернівецької міської ради на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 квітня 2023 року, головуючий у першої інстанції Федіна А.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у квітні 2023 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики від 21 жовтня 2022 року без номера.

Відповідно до пункту 1.1 договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 95000 грн. терміном до 21 березня 2023 року під заставу майна, гаражу літ. «А» загальною площею 19,4 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 .

Посилалася на невиконання ОСОБА_2 зобов`язання за договором з повернення грошових коштів в сумі 95000 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 95000 грн.

Сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подано мирову угоду, укладену 24 квітня 2023 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду м Чернівці від 25 квітня 2023 року затверджено мирову угоду, укладену 24 квітня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до умов якої:

1. ОСОБА_2 визнає суму боргу в розмірі 95 000 гривень, яку заборгував ОСОБА_1 на підставі договору позики від 21 жовтня 2022 року без номеру.

2. ОСОБА_1 відмовляється від суми боргу в розмірі 95 000 гривень, яку заборгував їй ОСОБА_2 на підставі договору позики від 21 жовтня 2022 року без номеру.

3. ОСОБА_2 на виконання умов пункту 6.2 договору позики від 21 жовтня 2022 року без номеру передає у власність ОСОБА_1 гараж літ. «А» загальною площею 19,40 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1 , який побудований ним на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 грудня 1998 року №629/18.

4. У зв`язку з укладенням цієї мирової угоди визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), право власності на гараж літ. «А» загальною площею 19,40 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

5. Позивач ОСОБА_1 та відповідач Боднар заявляють, що з моменту підписання цієї Мирової угоди та у випадку її належного виконання, не матимуть один до одного жодних майнових претензій, спір, який виник між ними вичерпаний повністю та в майбутньому вони не будуть пред`являти будь-які майнові претензії один до одного.

6. Позивач та відповідач домовилися, що будь-які витрати, пов`язані з виконанням цієї Мирової угоди, що виникають чи можуть виникнути після визнання цієї мирової угоди судом сторони несуть самостійно.

7. Сторони по цій мировій угоді усвідомлюють, що у разі визнання судом умов цієї Мирової угоди спір між ними вирішений і це є підставою для закриття провадження у справі, що унеможливлює повторне звернення до суду з тотожним позовом.

8. Сторони по цій мировій угоді підтверджують той факт, що їм роз`яснені та зрозумілі наслідки закриття провадження у справі, що передбачені частиною четвертою статті 207 Цивільного процесуального кодексу України, а саме, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

9. Сторони по цій мировій угоді підтверджують, що ця мирова угода підписана ними добровільно, без примусу і що умови цієї Мирового угоди не порушують права та законні інтереси сторін у справі, відповідають чинному законодавству.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів закрито.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Чернівецька міська рада в апеляційній скарзі просить ухвалу Першотравневого районного суду м Чернівці від 25 квітня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що мирова угода впливає на права та законні інтереси Чернівецької міської ради, оскільки земельна ділянка, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади м.Чернівці.

Гараж, який розташований на АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 грудня 1998 року №629/18 ОСОБА_3 дозволено встановити тимчасовий збірно-розбірний металевий гараж для зберігання автомобіля ЗАЗ 968М по АДРЕСА_1 .

Документи дозвільного характеру, які надають право на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під зазначений гараж не видавались.

Вважає, що оскільки гараж на АДРЕСА_1 збудовано на земельній ділянці без згоди власника територіальної громади міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради не може бути предметом мирової годи між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка затверджена ухвалою Першотравневого районного суду м Чернівці від 25 квітня 2023 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 березня 2024 року №369317862 здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_1 на гараж, розташований по АДРЕСА_1 площею 19,4 кв.м 28 червня 2023 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Чернівецької міської ради не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Чернівецької міської ради підлягає задоволенню з наступних підстав.

Затверджуючи мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24 квітня 2023 року, суд першої інстанції керувався положеннями частини 1 статті 207 ЦПК України, та дійшов висновку, що сторони в добровільному порядку врегулювали між собою спір на підставі взаємних поступок, дана мирова угода стосується лише прав і обов`язків сторін та предмета спору, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін.

Водночас судом першої інстанції закрито провадження у справі у зв`язку із затвердженням мирової угоди.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 грудня 1998 року №629/18 ОСОБА_3 дозволено встановити тимчасовий збірно-розбірний металевий гараж для зберігання автомобіля ЗАЗ 968М по АДРЕСА_1 .

За довідкою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 03 квітня 2023 року №523 ОСОБА_2 побудував гараж літ.А на земельній ділянці, розміщений в дворі житлового будинку АДРЕСА_1 .

У разі позитивного вирішення питання щодо визнання права власності на збудований гараж літ.А, йому може бути присвоєна поштова адреса АДРЕСА_1 .

До матеріалів справи приєднано технічний паспорт, виготовлений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на допоміжну (господарську) будівлю літ.А гараж, розташований по АДРЕСА_1 , за яким будівля площею забудови 20,6 кв.м, має залізобетонний монолітний фундамент.

Ухвалою Першотравневого районного суду м Чернівці від 25 квітня 2023 року затверджено мирову угоду, укладену 24 квітня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до умов якої:

1. ОСОБА_2 визнає суму боргу в розмірі 95 000 гривень, яку заборгував ОСОБА_1 на підставі договору позики від 21 жовтня 2022 року без номеру.

2. ОСОБА_1 відмовляється від суми боргу в розмірі 95 000 гривень, яку заборгував їй ОСОБА_2 на підставі договору позики від 21 жовтня 2022 року без номеру;

3. ОСОБА_2 на виконання умов пункту 6.2 договору позики від 21 жовтня 2022 року без номеру передає у власність ОСОБА_1 гараж літ. «А» загальною площею 19,40 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1 , який побудований ним на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 грудня 1998 року №629/18.

4. У зв`язку з укладенням цієї мирової угоди визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), право власності на гараж літ. «А» загальною площею 19,40 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

5. Позивач ОСОБА_1 та відповідач Боднар заявляють, що з моменту підписання цієї Мирової угоди та у випадку її належного виконання, не матимуть один до одного жодних майнових претензій, спір, який виник між ними вичерпаний повністю та в майбутньому вони не будуть пред`являти будь-які майнові претензії один до одного;

6. Позивач та відповідач домовилися, що будь-які витрати, пов`язані з виконанням цієї Мирової угоди, що виникають чи можуть виникнути після визнання цієї мирової угоди судом сторони несуть самостійно;

7. Сторони по цій мировій угоді усвідомлюють, що у разі визнання судом умов цієї Мирової угоди спір між ними вирішений і це є підставою для закриття провадження у справі, що унеможливлює повторне звернення до суду з тотожним позовом.

8. Сторони по цій мировій угоді підтверджують той факт, що їм роз`яснені та зрозумілі наслідки закриття провадження у справі, що передбачені частиною четвертою статті 207 Цивільного процесуального кодексу України, а саме, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

9. Сторони по цій мировій угоді підтверджують, що ця мирова угода підписана ними добровільно, без примусу і що умови цієї Мирового угоди не порушують права та законні інтереси сторін у справі, відповідають чинному законодавству.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55 Конституції України).

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Так частиною першою статті 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Зазначена норма визначає осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, але судовим рішенням вирішені питання про їх права, інтереси та (або) обов`язки. При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися її прав, інтересів та обов`язків, тобто суд вирішив спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник. Рішення є таким, що вирішує питання про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, а в резолютивній частині прямо вирішено питання про її права та обов`язки.

Пунктом 3 частини першої статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Разом з цим, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 352 ЦПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки (пункт 18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі № 921/730/13-г/3) і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що заявник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року по справі № 904/897/19).

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року по справі № 904/897/19).

Якщо заявник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги (пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі № 921/730/13-г/3).

Підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню; є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення; є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналіз наведеної процесуальної норми свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. У разі, якщо доводи заявника про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі не підтвердилися, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Таким чином, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, з посиланням на те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішені питання про її права та інтереси, апеляційному суду належить відкрити апеляційне провадження та за результатами розгляду апеляційної скарги, у разі з`ясування, що оскаржуваним судовим рішенням питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Аналогічні висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18), постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 2-4211/09 (провадження №61-15860св19), від 18 березня 2020 року у справі 2207/622/2012 (провадження № 61-15149св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 758/12881/17 (провадження № 61-16538св19), від 09 грудня 2020 року у справі № 703/4637/15-ц (провадження № 61-13319св20).

Звертаючись з апеляційною скаргою, Чернівецька міська рада зазначала, що ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 квітня 2023 року порушено право комунальної власності територіальної громади м.Чернівці на земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 грудня 1998 року №629/18 ОСОБА_3 дозволено встановити тимчасовий збірно-розбірний металевий гараж по АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на допоміжну (господарську) будівлю літ.А гараж, розташований по АДРЕСА_1 , 03 квітня 2023 року, будівля має залізобетонний монолітний фундамент.

Документи дозвільного характеру, які надають право на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під зазначений гараж не видавались.

Ухвалою Першотравневого районного суду м Чернівці від 25 квітня 2023 року затверджено мирову угоду, укладену 24 квітня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до умов якої, зокрема, у зв`язку з укладенням цієї мирової угоди визнається за ОСОБА_1 право власності на гараж літ. «А» загальною площею 19,40 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, ухвала Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 квітня 2023 року, якою затверджено мирову угоду, безпосередньо стосується права комунальної власності територіальної громади м.Чернівці на земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

За змістом частини 1 статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 911/427/19 дійшов висновку, що мирова угода це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору та на умовах, погоджених сторонами. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Мирова угода є вираженням взаємного волевиявлення сторін, що спрямоване на вирішення спору між ними на основі компромісу та припинення його подальшого судового розгляду. У ній можуть вирішуватися питання, що стосуються виключно прав і обов`язків сторін.

Таким чином, сторонам надано можливість комплексно врегулювати відносини між собою в тому числі не обмежуючись обсягом вимог, що були заявлені у позові.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 травня 2023 року у справі № 909/1128/20, мирова угода є правочином, з якого виникають або змінюються зобов`язання. У розумінні норм матеріального та процесуального законодавства оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом, має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на нього. Власний інтерес заінтересованої особи також може полягати в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала (перебували) у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Верховний суд в ухвалі від 30 червня 2021 року у справі № 301/395/19 зазначив, що відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Закриття провадження у справі у даному випадку є наслідком затвердження судом мирової угоди, процесуальні дії щодо затвердження судом мирової угоди та закриття у зв`язку з цим провадження у справі перебувають у нерозривному зв`язку і не можуть розглядатися окремо одна від одної.

Для встановлення обставин щодо правомірності закриття провадження у справі у зв`язку із затвердженням мирової угоди сторін необхідно перевірити дотримання судом при затвердженні мирової угоди вимог статті 207 ЦПК України, зокрема дослідити умови мирової угоди на предмет того, чи відповідають ці умови закону, чи не порушують права або охоронювані законом інтереси інших осіб, чи не є вони невиконуваними, а також чи відповідають дії представників сторін мирової угоди інтересам осіб, яких вони представляють, оскільки порушення будь-якої з наведених вимог є безумовною підставою для відмови у затвердженні мирової угоди і, як наслідок, відсутністю передумов для закриття провадження у справі з цих підстав.

Подібний правовий висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 911/918/15 та від 24 січня 2020 року у справі № 911/5310/14.

Водночас суд першої інстанції декларативно зазначаючи про те, що мирова угода укладена в інтересах сторін, не зачіпає інтересів третіх осіб, не суперечить вимогам чинного законодавства, у судовому рішенні не дослідив чи впливають умови мирової угоди на права та інтереси третіх осіб.

Суд першої інстанції не встановив належним чином обставин, пов`язаних зі змістом та спрямованістю мирової угоди.

Окрім того судом першої інстанції не досліджено питання виконуваності умов мирової угоди.

Зокрема, судом першої інстанції не досліджено характеристики майна гаражу літ. «А» загальною площею 19,40 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1 , жодним чином не обґрунтовано висновку, що це майно належить до категорії нерухомості, не перевірено, чи не належать вищезазначені об`єкти до передбачених частиною четвертою статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" об`єктів, що не підлягають державній реєстрації.

При цьому, приналежність об`єкта до рухомого або нерухомого майна має різне юридичне значення у тому числі й щодо прав на земельну ділянку відповідно до статті 120 Земельного кодексу України.

Статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди

Крім того, в силу частини четвертої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Тобто, майно не може набути статусу нерухомого лише за наслідком укладення мирової угоди.

Державна реєстрація права власності на підставі мирової угоди можлива лише за умови, що предметом такої угоди є нерухоме майно, що вже має такий статус і права на нього зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 910/17777/19.

Чернівецька міська рада в апеляційній скарзі посилається на те, що гараж, який розташований на АДРЕСА_1 , є самочинним будівництвом.

На підставі частини 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, ухвалене у справі судові рішення не можна визнати обґрунтованими, оскільки судом першої інстанції допущено неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та не досліджено пов`язані з ними докази, у зв`язку з чим порушено норми процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.4 ч. ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Тому ухвала Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 березня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, наведеному у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1ст.379 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 квітня 2023 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 14 травня 2024 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді І. Н. Лисак

О. О. Одинак