ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2117/22 Номер провадження 22-ц/814/306/24Головуючий у 1-й інстанції Третяк О. Г. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

при секретарі Андрейко Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року (повний текст рішення виготовлено 24 лютого 2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Миргородська районна військова адміністрація, орган опіки та піклування Миргородської міської ради, орган опіки та піклування Сенчанської сільської ради Полтавської області, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову посилається на те, що з 2011 року по 2018 рік він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . З вересня 2018 року дитина проживала з матір`ю. Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 липня 2021 року з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22 червня 2021 року.

Зазначає, що ОСОБА_2 чинила перешкоди у спілкуванні з сином, внаслідок чого позивач змушений був звертатися до правоохоронних органів з відповідною заявою. З 10 травня 2022 року і до цього часу син, за згодою відповідачки, постійно проживає з позивачем за місцем проживання в с. Вирішальне Миргородського району Полтавської області, де для нього створені всі умови для нормального проживання, навчання та розвитку. За цей період відповідачка участі у вихованні сина не приймала, не відвідувала його, матеріальної допомоги на утримання сина не надавала. В серпні 2022 року ОСОБА_2 почала вимагати повернути дитину, щоб він мав змогу ходити до школи в с. Зубівка Миргородського району Полтавської області.

ОСОБА_1 заперечує проти проживання дитини з відповідачкою через те, що вона не може забезпечити необхідні умови для нормального життя дитини, її розвитку та буде суперечити інтересам дитини. Відповідачка не має свого житла, проживає з матір`ю та новим співмешканцем, що створює психологічний тиск на сина. Проживання сина з позивачем відповідає бажанню самої дитини.

Просив визначити місце проживання дитини - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 та стягнути з відповідачки понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Миргородська районна військова адміністрація, орган опіки та піклування Миргородської міської ради, орган опіки та піклування Сенчанської сільської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з даним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визначив встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що при розгляді справи суд надав не правильну оцінку доказам вказавши, що сторони перебували у шлюбі, а також що на позивача складалися адміністративні матеріали за частиною 1 статі 173-2 КУпАП, тоді як позивачкою дійсно викликалася поліція у 2019 року, однак позивач до адміністративної відповідальності не притягувався. Звертає увагу, що дитина не відвідує школу та навчається дистанційно, у зв`язку з неможливістю їздити кожен день до школи, яка знаходиться в іншому селі, тоді як щодо переведення сина до іншої школи заперечувала мати. Крім того, вказує, що на його думку висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим та не є обов`язковим для суду. При цьому звертає увагу, що дитина досягла десятирічного віку та виявила бажання проживати з батьком.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Долженко О.М., посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що суд виходячи з принципу рівності прав батьків ухвалив рішення яке відповідає інтересам дитини.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін та органів опіки та піклування, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що з 2011 року по 2018 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 (а.с.6).

З вересня 2018 року дитина проживала з матір`ю.

Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 липня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22 червня 2021 року (а.с.51).

З 10 травня 2022 року син ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем за місцем проживання в с.Вирішальне Миргородського району Полтавської області.

В серпні 2022 року відповідачка почала вимагати повернути дитину, щоб він мав змогу ходити до школи в с.Зубівка Миргородського району Полтавської області.

З 01 вересня 2022 року учень 5 класу Зубівської гімназії ОСОБА_3. не відвідує навчальні заняття, домашні завдання виконує несистематично і не в повному обсязі (а.с. 50, 79, 154).

ОСОБА_1 з 26 вересня 2022 року працює підсобним робітником у ФОП ОСОБА_4 (а.с.82).

Відповідно до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було надано виконавчим комітетом Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 31 жовтня 2022 року, місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 було доцільно визначено разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.67-71).

З зазначеного висновку вбачається, що до травня 2020 року ОСОБА_5 проживав разом з матір`ю. Батько забирав сина до себе додому у вихідні дні, канікули, на свята. Мати зустрічам не перешкоджала та надавала згоду. У 2020 році ОСОБА_2 почала проживати із співмешканцем ОСОБА_6 , з яким ОСОБА_5 знайшов спільну мову, захоплення та дозвілля. З травня 2022 року дитина проживає разом з батьком. Орган опіки та піклування звертає увагу, що відповідно до довідки Зубівської гімназії Миргородської міської ради ОСОБА_7 є учнем 5 класу, але не відвідує навчальні заняття офлайн, домашні завдання виконує несистематично. Весь свій вільний час дитина проводить лише з батьком, обмежена у спілкуванні з однолітками. Під час бесіди ОСОБА_5 не міг назвати ім`я своїх друзів чи знайомих. Не мав стверджувальної та конкретної відповіді щодо його навчання, відпочинку та його хобі. ОСОБА_1 створив належні умови для проживання сина, але для розвитку, навчання та виховання - ні. Батько маніпулює сином з метою впливу на його матір.

Згідно відповіді на адвокатське звернення від 16 листопада 2022 року та доданого до неї розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданих Лохвицьким відділом державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за період з червня 2021 року по жовтень 2022 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 на загальну суму 25912 грн. 60 коп. (а.с. 131, 132).

Матеріали справи містять відповідь на адвокатський запит від 11 листопада 2022 року надану Миргородським РВП ГУНП в Полтавській області в якій зазначено, що 13 листопада 2019 року відносно ОСОБА_1 складався адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за заявою відповідачки (а.с. 152).

При розгляді справи судом першої інстанції, в присутності психолога, була заслухана думка ОСОБА_8 , який пояснив, що йому подобається жити у батька, до школи він не ходить, але самостійно виконує домашні завдання, які йому надсилає вчитель. Більшість часу провидить з батьком на подвір`ї, також ходить грати у футбол.

В якості педагога-психолога в судовому засіданні була допитана ОСОБА_9 , яка зазначила, що малолітній ОСОБА_8 давав пояснення без тиску, добровільно, але відчувається, що дитина перебуває під тиском батька (а.с.107-109).

Допитані в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які складали акт проживання умов малолітньої дитини в с.Зубівка та м. Миргород, пояснили що умови в квартирі та будинку в селі для проживання дитини задовільні, наявні ноутбук для навчання, меблі, туалет і ванна кімната. У будинку у дитини є окрема кімната.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 пояснили, що відомості до акту умов проживання дитини вносилися зі слів ОСОБА_1 . Однак вони знайомі з останнім і їм відомо, що ОСОБА_5 проживає разом з батьком, який має власне домашнє господарство: земельну ділянку та худобу.

Свідок ОСОБА_6 зазначив, що він співмешкає з відповідачкою з 2020 року. Зараз проживають в м. Миргород в його квартирі, до цього проживали в с.Зубівка. У 2020 та 2021 році разом з ОСОБА_5 їздили до моря. ОСОБА_1 не дозволяє відповідачці бачитися з сином, не дозволяє спілкуватися по телефону, не дозволяє сину відвідувати школу.

Класний керівник ОСОБА_15 звернула увагу суду на те, що ОСОБА_5 не ходить до школи з початку навчального року. Він єдиний з класу, хто вчиться онлайн. Позивач обіцяв привезти сина на свято «1 вересня», але не зробив цього, хоча відповідачка прийшла на свято до сина. Телефон ОСОБА_5 або не відповідає, або слухавку бере тато дитини. Домашні завдання ОСОБА_5 не завжди виконує.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що вона була класним керівником ОСОБА_3 в початкових класах. Батько цікавився навчанням сина по телефону. Мама займалася навчанням сина і доглядала - ОСОБА_5 був завжди охайно одягнутим. Дитина більш прив`язана до батька. На батьківські збори приходила відповідачка. Коли дитина була у батька - домашнє завдання не завжди виконувалося.

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що вона раніше навчала ОСОБА_5 в 3 та 4 класі. Доглядала його відповідачка, цікавилася навчанням сина, була присутня на всіх батьківських зборах та шкільних святах. Батька дитини бачила тільки один раз у школі в директора. ОСОБА_3 подобалося грати у футбол, він мав друзів. Відповідачка дозволяла позивачу забирати сина до себе на вихідні. Зараз ОСОБА_5 не ходить до школи, онлайн навчання відвідує не завжди, домашнє завдання виконує не в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що він працював директором гімназії в с.Зубівка, де навчався ОСОБА_5 . Відповідачка дозволяла позивачу забирати зі школи сина, однак той не завжди вчасно дитину повертав додому. Мати дитини займалася вихованням. Батька ОСОБА_5 побачив тільки в 4-му класі, до цього з позивачем знайомим не був. Мати ОСОБА_5 цікавилася навчанням сина. Класний керівник ОСОБА_5 повідомила, що позивач забрав сина зі школи та написав заяву про переведення на дистанційну форму навчання.

Допитані в якості свідків сусідка відповідачки ОСОБА_19 та її тітка ОСОБА_20 пояснили, що ОСОБА_2 працює, матеріально забезпечувала сина. Два роки тому до її будинку викликали поліцію через неадекватну поведінку позивача. ОСОБА_3 останнім часом зробився замкнутим, не телефонує бабусі.

Рідна сестра відповідачки ОСОБА_21 в судовому засіданні зазначила, що з травня 2022 року позивач раптово забрав до себе дитину і не дає бачитися з матір`ю та бабусею. ОСОБА_2 привчала сина до порядку та дисципліни, що не подобалося ОСОБА_5 , а батько ОСОБА_1 навпаки, обіцяв сину різні подарунки. Позивач у присутності сина дозволяв ображати словами ОСОБА_2 . Відповідачка повністю забезпечувала сина в потребах, доглядала. ОСОБА_3 подобалося жити з мамою в м. Миргороді, подобалося їздити шкільним автобусом до школи. ОСОБА_3 скучав за батьком.

Позиція суду апеляційної інстанції

У частині 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин 2, 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Крім того, дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішені між батьками, іншими особами спору щодо її вихованні, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. (стаття 171 СК України).

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

При розгляді даної справи колегія суддів звертає увагу, що батькам не вдалося достягати згоди та компромісів щодо місця проживання та виховання сина, тоді як дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.

При визначенні місця проживання першочерговим є захист інтересів дитини, які полягають у забезпеченні її виховування, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку її природних здібностей, повазі до гідності дитини, готуванні її до самостійного життя та праці.

З матеріалів справи вбачається, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для проживання дитини, обоє з батьків приділяють увагу, підтримку та люблять сина.

Однак аналізуючи матеріали справи в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку, що позивач за час проживання з ним сина не створив умов для його духовного та морального розвитку, навчання та готування його до самостійного життя та праці.

У свою чергу, надаючи оцінку думці дитини, слід звернути увагу, що вона суперечить його інтересам.

З наданих доказів та показів самої дитини вбачається, що на момент проживання з батьком у нього відсутні побутові обов`язки, його шкільні успіхи погіршилися. Батько не допомагає синові у навчанні. Дитина майже не спілкується з однолітками, більшість часу проводить виключно з батьком. При цьому, ОСОБА_3 зазначає, що не хоче проживати з матір`ю оскільки остання змушує його виконувати хатні обов`язки, ходити до школи.

Крім того, при розгляді справи судом апеляційної інстанції була заслухана думка представників органу опіки та піклування Миргородської міської ради та органу опіки та піклування Сенчанської сільської ради Полтавської області, які зазначили, що на їх думку, доцільно визначити місце проживання дитини саме з матір`ю.

За вказаних обставин, взявши до уваги вік дитини, врахувавши висновок органу опіки та піклування, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо відсутності підстав для визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Посилання ОСОБА_1 на те, що при розгляді справи суд надав не правильну оцінку доказам вказавши, що сторони перебували у шлюбі, а також що на позивача складалися адміністративні матеріали за частиною 1 статі 173-2 КУпАП, не спростовують висновків суду.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження доводів наведених в апеляційній скарзі, що дитина не відвідує школу та навчається дистанційно у зв`язку з неможливість їздити кожен день до школи, яка знаходиться в іншому селі, тоді як щодо переведення сина до іншої школи заперечувала мати. Вагоме значення має не тільки сам факт переведення дитини на дистанційне навчання, а те, що батько не приділяє належної уваги навчанню сина, у зв`язку з чим дитина не завжди і не в повній мірі виконує домашнє завдання. Крім того, у дитини значно звузилося коло соціального спілкування, як з однолітками так і з людьми старшого віку.

Також ОСОБА_1 не наведено жодних обґрунтувань щодо неналежності та недопустимості як доказу висновку органу опіки та піклування, зазначивши тільки про право суду не погодитися з ним.

У свою чергу колегія суддів звертає увагу, що рішення було прийнято судом першої інстанції на підставі оцінки всіх наявних в матеріалах справи доказів в їх сукупності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 січня 2024 року

Головуючий С.А. Гальонкін

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова