КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Букіної О.М. в м. Київ 10 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В серпні 2023 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 118355,17 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від 21 травня 2013 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів» додаються до позовної заяви. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банка про їх затвердження.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Одночасно зі свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України. Виконання відповідачем договору також вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Отже, підписавши заяву, сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, надано відповідачу в користування кредитну картку, номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки.

В подальшому кредитний ліміт збільшився до 95000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

В порушення умов договору свої зобов`язання відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 17 липня 2023 року має заборгованість в розмірі 118355,17 грн., яка складається з 96390,26 грн. - заборгованість за кредитом, 21964,91 грн.. - заборгованість за відсотками, 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нараховано комісії.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 118355,17 грн. та судовий збір 2684 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року та відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що фактично перебуває у м. Харкові, тому не знав та не міг знати про розгляд даного позову Солом`янським судом, жодних процесуальних документів не отримував, що унеможливило його участь в судовому розгляді та звернення за професійною правничою допомогою для захисту своїх прав та інтересів.

Наголошував, що судом встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 14 червня 2018 року, хоча в позові зазначено про підписання відповідачем заяви б/н від 21 травня 2013 року.

Також суд першої інстанції вважав доведеною позицію позивача, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, який за своєю суттю є договором приєднання. Проте підписана відповідачем анкета-заява не містить умов щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, строку повернення кредиту (користування ним). Крім того, матеріали справи не містять Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, в редакції, чинній на час укладення договору, які містять особистий підпис позичальника про ознайомлення з ними. За таких обставин позивачем не доведено факту підписання відповідачем саме договору про надання банківських послуг та погодження з його умовами, а отже банк необґрунтовано стверджує про своє право, передбачене умовами п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 договору, в односторонньому порядку збільшувати кредитний ліміт без погодження з позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банками, тому повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і такий же висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Також в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що номер та строк дії отриманої кредитної картки зазначено у довідці про отримання картки та підтверджується фотографією клієнта з карткою, довідкою про отримання карти та випискою по рахунку, повторивши аналогічну тезу позовної заяви. Проте в переліку додатків до позовної заяви не зазначено фотографії клієнта з картками, матеріали справи таких доказів не містять, тому незрозуміло, на підставі чого суд дійшов таких висновків.

Крім того, в переліку додатків до позовної заяви зазначено, що виписка по рахунку, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідка про видані картки подаються в оригіналі. Натомість, матеріали справи містять лише незавірені копії вищенаведених документів. При цьому у довідці про видані картки зазначено не одну, а шість карток. З урахуванням викладеного такі докази, як виписка по рахунку, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідка про видані картки не відповідають критеріям допустимості та достовірності, визначений ст. 78, 79 ЦПК України, тому рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується серед іншого і на зазначених доказах, є незаконним.

Також судом першої інстанції безпідставно взято до уваги і враховано при ухваленні оскаржуваного рішення письмові докази, подані з клопотанням від 29 січня 2024 року, з пропущенням строку для подання доказів, передбаченого ст. 83 ЦПК України. Позовна заява, подана 24 липня 2023 року, не містить повідомлення про те, що позивач з якихось підстав не може долучити до позову копію документу, підписаного сторонами ще 10 червня 2021 року, і що цей доказ буде долучений пізніше. При цьому клопотання, подане 29 січня 2024 року через п`ять місяців не містить жодного обґрунтування неможливості подання доказів у встановлений законом строк. Суд першої інстанції не лише прийняв до уваги ці докази, а й на підставі їх задовольнив позов.

Звертав увагу на розрахунок заборгованості, яким позивач обґрунтовував свої вимоги, вважаючи його помилковими та необґрунтованими. Так, в розрахунку заборгованості станом на 31 травня 2015 року поточна заборгованість за наданим кредитом (тіло кредиту) з`являється 26 травня 2015 року та на 31 травня 2015 року складає 3925,23 грн. При цьому наступний розрахунок станом на 30 червня 2019 року починається з 01 червня 2015 року (продовження попереднього розрахунку), проте тіло кредиту поточне за один день з незрозумілих причин змінилося і складає вже 3947,59 грн. Далі у цьому ж розрахунку станом на 01 листопада 2017 року тіло кредиту поточне складає 9456,81 грн., а вже на 01 грудня 2017 року цей показник становить 0,00 грн., при цьому заборгованість за наданим кредитом (остання графа) складає 9840,95 грн., водночас 13 грудня 2017 року заборгованість за наданим кредитом (остання графа) складає 0,00 грн., хоча жодна графа розрахунку не містить будь-якої інформації про погашення заборгованості за кредитом.

У третьому розрахунку станом на 30 червня 2021 року тіло кредиту поточне становить 13820,22 грн., а вже на наступний день 12280,73 грн. Аналогічно, але вже у бік зменшення, змінюється показник тіла кредиту станом на 31 жовтня 2021 року та 01 листопада 2021 року, що свідчить про системний характер неузгоджень показників не лише по показнику тіла кредиту, а й по іншим показникам розрахунків.

Вважав, що такі невідповідності долучених до позову розрахунків заборгованості дають обґрунтовані підстави для сумнівів у правильності цих документів та їх законності.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 було долучено клопотання про призначення експертизи фінансово-кредитних операцій, яке залишене без задоволення ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року, з урахуванням правових висновків Верховного Суду в постанові від 09 лютого 2021 року в справі № 303/2723/17, від 03 липня 2019 року в справі № 204/2217/16-ц, від 04 серпня 2021 року в справі № 638/20120/16, а також враховуючи, що відповідачем не обґрунтовано, а апеляційний суд не вбачав дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, оскільки у справі наявні розрахунки заборгованості, надані стороною позивача, та виписка з рахунку, їх дослідження не потребує спеціальних знань, необхідних у сфері іншій, ніж право, що дає можливість суду перевірити їх простим математичним шляхом.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції, чинній станом на час надходження апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом, судова кореспонденція в даній справі йому не була вручена, повідомлення з поштового відділення до нього не надходили, він не знав про існування позову та судового розгляду, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, апеляційний суд враховує, що дійсно, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року відкрито провадження в справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а. с. 77). Копію ухвали направлено сторонам для відома, відповідачу роз`яснено право подати відзив на позовну заяву не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї.

Конверт з копією ухвали, направлений на адресу відповідача ОСОБА_1 , було повернуто до суду з відміткою Укрпошти про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 97 - 98).

Розгляд даної справи здійснено судом в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що відповідає положенням ч. 4 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, а відтак судом правомірно не здійснювалося повідомлення сторін про дату, час і мiсце судового засідання.

Разом із тим, суд першої інстанції, отримавши невручений відповідачу конверт з копією ухвали про відкриття провадження, після повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а. с. 108 - 109) не сприяв відповідачу в реалізації його процесуальних прав і не вжив заходів щодо повторного направлення копії ухвали на його адресу.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року не підписане судом.

Таким чином, апеляційним судом встановлено обставини, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції в зв`язку із порушенням норм процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд виходить із наступного.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву б/н від 21 травня 2013 року (а. с. 15).

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що він згоден з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруковування з сайту http://privatbank.ua. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

На а. с. 13 - 14 знаходяться довідки про видачу ОСОБА_1 кредитних карток з терміном дії до кінця травня 2025 року, а також довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , згідно якої кредитний ліміт, встановлений в розмірі 0,00 грн., в подальшому змінювався, в тому числі був збільшений до 95000 грн.

Крім того, 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно якої, ОСОБА_1 підписанням цього документа на підставі ст. 634 ЦК України приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документа, згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, які розміщені на офіційному сайті банку https://privatbank.ua/terms, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник шляхом самостійного роздрукування в електронній формі шляхом власноручного підписання електронних підписом та направленням повідомлення про одержання. Зобов`язався виконувати умови договору про надання банківських послуг і, підписавши цю анкету-заяву, підтвердив укладення договору про надання банківських послуг, зобов`язався не використовувати поточний рахунок, що відкривається для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. Із змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язався ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку https://privatbank.ua/terms (а. с. 17).

Крім того, 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, в якому наведено умови кредитування по шістьом типам кредитного продукту (картка Універсальна, картка Універсальна Gold, картка Platinum, картка МС World Black Edition, картка Visa Signature, картка MC World Elite, картка Visa Infinite. Згідно п. 7 паспорту споживчого кредиту, зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (а. с. 18 - 21).

На а. с. 22 - 50 знаходиться витяг з Тарифів по чотирьом видам кредитних карт «Універсальна» та витяг Умов та Правил надання банківських послуг.

На а. с. 51 - 52 знаходиться копія паспорту відповідача.

На а. с. 5 - 12 знаходиться розрахунок заборгованості за договором б/н від 21 травня 2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31 травня 2015 року, 30 червня 2019 року, 17 липня 2023 року.

На а. с. 60 - 68 знаходиться копія виписки по рахунку ОСОБА_1 за договором б/н за період з 21 травня 2013 року - 19 липня 2023 року, баланс на кінець періоду дорівнює сумі заборгованості, зазначеної в позові -118355,17 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, 15 лютого 2024 року, після відкриття провадження в справі ухвалою від 09 серпня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» направив до суду першої інстанції нові докази, а саме копію заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 10 червня 2021 року, за підписом ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 - 3, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Апеляційний суд враховує і погоджується з доводами апеляційної скарги, що позовна заява, подана 24 липня 2023 року, не містить повідомлення про те, що позивач з якихось підстав не може долучити до позову копію документу, підписаного сторонами ще 10 червня 2021 року, і що цей доказ буде долучений пізніше. При цьому клопотання, подане 29 січня 2024 року через п`ять місяців, не містить жодного обґрунтування неможливості подання доказів у встановлений законом строк.

Враховуючи вищевикладене, апеляційним судом не приймається до розгляду копія заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 10 червня 2021 року, направлена АТ КБ «ПриватБанк» до суду з порушенням процесуального строку, встановленого ст. 83 ЦПК України.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Вирішуючи даний позов по суті, апеляційний суд виходить із того, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву від 21 травня 2013 року про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», чого останнім в апеляційній скарзі не заперечується, на підставі якої відповідачем був отриманий кредит, що підтверджується випискою з особового рахунку клієнта, з якої вбачається рух коштів по рахунку та користування кредитними коштами - розрахунок за товари та послуги, зняття готівки в банкоматі, поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування, зарахування переказу зі своєї картки тощо.

Апеляційний суд відхиляє як помилкові доводи апеляційної скарги, що виписка по рахунку не відповідає критеріям допустимості та достовірності, визначеним ст. 78, 79 ЦПК України, якими передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Висуваючи заперечення проти врахування виписки з рахунку, відповідач ОСОБА_1 зазначав, що в переліку додатків до позовної заяви виписка по рахунку зазначена як така, що подається в оригіналі, проте матеріали справи містять лише незавірену копію.

Разом із тим, саме по собі подання копії письмового доказу замість його оригіналу не наділяє його ознаками недопустимості або недостовірності в розумінні ст. 78, 79 ЦПК України, оскільки не свідчить про одержання такого доказу з порушенням порядку, встановленого законом, або про неможливість встановити на підставі даного доказу дійсних обставин справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Апеляційний суд враховує, що відповідач в апеляційній скарзі не ставив під сумнів відповідність поданої копії виписки з рахунку оригіналу такої виписки, і не просив витребувати оригінал даного доказу у позивача, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглядати спір з урахуванням цього доказу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 травня 2013 року, банк посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Правила користування платіжною карткою і Тарифи банку як невід`ємні частини спірного договору.

Примірник Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку і витяг з Тарифів надано банком до позову.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку і Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Апеляційний суд зауважує, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Тарифи, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Апеляційний суд враховує, що відповідачем, згідно наданих АТ КБ «ПриватБанк» доказів, принаймні тричі підписувалась заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (21 травня 2013 року, 22 січня 2021 року, а також 10 червня 2021 року), однак до матеріалів справи надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також витяг з Тарифів лише в одній редакції, без доказів актуалізації цих документів станом на час підписання ОСОБА_1 інших заяв.

Апеляційний суд приймає до уваги, що 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту, разом із тим, позивач просив стягнути заборгованість за договором кредиту саме від 21 травня 2013 року, а не будь-якого іншого, тобто паспорт споживчого кредиту було підписано пізніше, ніж відповідач отримав кредитні кошти за спірним договором в користування.

Крім того, доказів, що умови договору про споживчий кредит точно відповідають підписаному відповідачем паспорту споживчого кредиту, позивачем надано не було, а відтак наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредитування не є доказом конкретних умов укладеного між сторонами кредитного договору стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом.

Разом із тим, оскільки фактично отримані та використані кошти позичальником в добровільному порядку позивачу не повернуті, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту.

Згідно розрахунків заборгованості, виконаних в автоматичному режимі та наданих позивачем, станом на 17 липня 2023 року має заборгованість в розмірі 118355,17 грн., яка складається з 96390,26 грн. - заборгованість за кредитом, 21964,91 грн.. - заборгованість за відсотками, 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нараховано комісії.

Апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незрозумілості для нього наданого позивачем розрахунку, оскільки це не є підставою для визнання доказу неналежним, недопустимим чи недостовірним.

Апеляційний суд, оцінивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, приходить до висновку, що розрахунок є детальним, в ньому конкретизовано складові заборгованості і час їх виникнення, даний розрахунок не викликає двозначних трактувань або ускладнень у сприйнятті його змісту.

Даний розмір заборгованості відповідачем не спростований, власного контррозрахунку не надано.

Апеляційний суд враховує, що з розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження обставин, викладених в позові, вбачається, що за рахунок коштів, зазначених як кредитні, банком погашено відсотки на загальну суму 12237,87 грн. (стовпчик 4), і що клієнтом погашено заборгованість за тілом кредиту 211214,72 грн. (підсумок розрахунку заборгованості, а. с. 102 зворот). Таким чином, з урахуванням недоведеності позивачем обставин узгодження ціни договору (розміру процентів за користування кредитом), розмір заборгованості за тілом кредиту підлягає зменшенню на вказану суму і становить 96390,26 грн. - 12237,87 грн. = 84 152,39 грн.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для його скасування, із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, який складається із заборгованості за тілом кредиту станом на 17 липня 2023 року в розмірі 84152,39 грн., із наведених вище підстав.

В решті позову апеляційний суд відмовляє як у недоведеному та необґрунтованому.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки за наслідками апеляційного перегляду задоволено 71 % позовних вимог (84152,39 грн. із заявлених до стягнення 118355,17 грн.), із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно його задоволення в розмірі 1905,64 грн., з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1167,54 пропорційно задоволення апеляційної скарги. Шляхом взаємного зарахування з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 738,10 грн. судових витрат.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року скасувати і прийняти нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ вул. Грушевського 1-д ) заборгованість за тілом кредиту б/н від 21 травня 2017 року станом на 17 липня 2023 року в розмірі 84152,39 грн. та судові витрати в розмірі 738,10 грн.

В решті позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.