Провадження №: 2/336/2190/2024
24 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового Сайбель К.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, зазначивши, що відповідач ОСОБА_2 за родом своєї діяльності переганяє та продає машини, які купує в західних областях України та ще й займається ремонтом автомобілів. Як вказав позивач, відповідач запропонував йому придбати автомобіль та доставити його позивачу, для чого в травні 2021 року позивач зробив передоплату у розмірі 3700 доларів США, а він пообіцяв придбати позивачу машину на зазначену суму до кінця 2021 року, про що були складена розписка. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, автомобіль для позивача не придбав і по теперішній час. На пропозицію позивача, якщо не виходить з автомобілем повернути йому сплачені авансом гроші - відповідач у весь цей період запевняв позивача, щоб він не хвилювався, машина скоро буде, останнім часом припинив спілкування з позивачем, слухавку не бере. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав і, посилаючись на те, що отримані від нього відповідачем грошові кошти є безпідставно набутим майном, просив суд стягнути з відповідача суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 146 964 грн., а також судові витрати в сумі 1469,64 грн.
Ухвалою суду від 22.05.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, судове засідання призначено на 31.07.2024 р.
Судове засідання 31.07.2024 р., відкладено на 24.09.2024 р., у зв`язку із неявкою сторін.
У судове засідання позивач не з`явився 24.09.2024 р., в матеріалах наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач повідомлявся про розгляд справи у передбаченому законом порядку, однак у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву суду не надав.
Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно загальних засад цивільного судочинства, закріплених у статі 3 ЦК України, такими є, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) я ка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати ;7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог
Судом встановлено, що 05.05.2021 року сторони домовилися про те, що ОСОБА_1 надає ОСОБА_2 гроші в сумі 3700 доларів США для придбання ОСОБА_1 автомобіля на цю суму до кінця 2021 року. Факт отримання ОСОБА_2 вказаної суми грошей підтверджується його власноручною розпискою.
Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання не виконав, автомобіль не придбав, грошові кошти не повернув та, на думку позивача, безпідставно утримує (зберігає) їх у себе, просив на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 146 964 грн. (яка за твердженням позивача на день подання позову є еквівалентом 3700 доларів США), а також судові витрати оплачений судовий збір в сумі 1469,64 грн.
В справі № 336/4911/23 рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої невиконанням зобов`язання та трьох відсотків річних залишено без задоволення. Постановою Запорізького апеляційного суду від 18.04.2024 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2023 року по цій справі залишено без змін.
З мотивувальної частини вищевказаного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2023 року вбачається, що судом встановлено наступне: «При цьому в тексті розписки не вказано, що грошові кошти є завдатком з метою подальшого придбання та доставки саме автомобіля Мерседес, про яку позивач вказує в позовній заяві. Оскільки судом розглядається спір виключно в межах заявлених позивачем вимог та на тих підставах, які позивач самостійно та на власний розсуд визначає, натомість в цьому випадку позивачем не надано доказів того, що між сторонами було укладено угоду, що за цією угодою відповідач взяв на себе обов`язок виконання конкретних дій, що зобов`язання за угодою відповідачем виконані не були, а позивачем у свою чергу понесені збитки, про стягнення яких він заявив позов, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Позивач не вказував про те, що звертався за захистом своїх порушених прав у порядку, передбаченому ст. 1212 ЦК України, натомість він не позбавлений такого права в подальшому».
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином суд при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів виходить з того, що правовідносини сторін врегульовані не відповідними нормами зобов`язального права, а положеннями глави 83 ЦК України, оскільки цією главою визначені загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав, у тому числі є гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Виходячи із норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають відшкодуванню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
З обставин справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 уповноважив відповідача ОСОБА_2 придбати для нього машину за 3700 доларів США, для чого і передав вказану суму готівкою ОСОБА_2 .
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Отже, у змагальному процесі саме на позивача лягає тягар доведення обґрунтованості його вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості його заперечень.
На підтвердження факту отримання відповідачем ОСОБА_2 3700 доларів США і наявності у ОСОБА_2 наміру допомогти придбати для ОСОБА_1 машину до кінця2021 року підтверджено його розпискою останнього.
Разом з тим належних, допустимих і достатніх доказів на спростування неотримання вказаних грошових коштів відповідач ОСОБА_2 не надав, про існування правових підстав для утримання (збереження) коштів у сумі 3700 грн. після спливу вказаного ним строку (до кінця 2021 року) суду не повідомив.
З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати судовий збір у сумі 1469,64 грн., оплачений позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. 1212 ЦК України, ст.ст. 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 280-289, 352-354 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 146 964 грн. ( сто сорок шість тисяч дев`ятсот шістдесят чотири грн.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1469,64 (одна тисячі чотириста шістдесят дев`ять гривні 64 коп.)
Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.С.Боєв

24.09.24