Справа № 463/7385/23 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1301/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м.Львів

Справа № 463/7385/23

Провадження № 22ц/811/1301/24

Провадження № 22ц/811/1303/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2024 року та додаткове рішення цього суду від 4 квітня 2024 року, ухвалені у м.Львові у складі судді Жовніра Г.Б., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та виселення,-

встановив:

28 серпня 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та виселення. Просила усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 із самовільно зайнятого ними цього житлового будинку; зобов?язати їх звільнити всі приміщення спірного будинку та прибудинкову територію від свого майна; заборонити ОСОБА_7 чинити перешкоди їй (позивачу) та членам її сім`ї у користуванні вказаним житловим будинком; надавати іншим особам право володіння, користування, проживання без її (позивача) згоди, як співвласника будинку. В обґрунтування позову посилається на те, що вона (позивач) є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 , де проживає разом із своєю сім`єю. Іншим співвласником будинку є ОСОБА_7 . Вказує, що у спірному будинку проживають ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зі згоди ОСОБА_7 . Однак вона ( ОСОБА_4 ) згоди на їх (відповідачів) проживання не надавала. Зазначає, що відповідачі чинять на неї психологічний тиск, також здійснюють, не узгоджуючи з нею, різного роду ремонтні роботи в будинку та на прибудинковій території. Вважає, що незаконне володіння та користування (включаючи проживання) відповідачами майном, належним на праві спільної часткової власності, чинить перешкоди для реалізації нею (позивачем) права власності. Просить позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 14 березня 2024 року відмовлено у задоволені позову.

Додатковим рішенням цього суду від 4 квітня 2024 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. та на користь ОСОБА_2 - 5 000 грн.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржує ОСОБА_4 . Посилається на неправильне застосуванням судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Вказує, що суд у рішенні вийшов за межі позовних вимог та позицій сторін, а також порушив норми ст.358 ЦК України та ст. 118 ЦК УРСР, визнаючи чинним для сторін цієї справи порядок користування, який був визначений рішенням суду від 24 травня 1984 року для осіб, які померли. Вказує, що предметом цього позову є припинення користування та виселення осіб, які не мають жодних речових прав на таке майно. Вважає, що суд зобов`язаний розглянути вимогу про припинення користування спільним майном особам, які не є співвласниками та проживають, користуються спільним будинком, створюючи перешкоди здійсненню законного права власності позивачем для мирного володіння, життя та відпочинку. Додаткове рішення суду вважає несправедливим та необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

З витягу з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що підставою для державної реєстрації спільної часткової власності на цього будинку за ОСОБА_7 було свідоцтво про право на спадщину, видане 19 червня 2017 року після смерті його діда ОСОБА_8 .

У свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначено, що відповідно до рішення Червоноармійського районного народного суду м.Львова від 24 травня 1984 року в реальне користування ОСОБА_7 , як спадкоємця переходять всі приміщення на 1 поверсі будинку, крім сходової клітки під літ.VIII/10,6 кв.м; балкон, підвальні приміщення під літ. VI/22,2 кв.м і ІV/7,5 кв.м та половина горища з правої частини будинку, а також сарай літ «В». У спільному користуванні співвласників є: двір, частина сходової клітки під літ.І/2,1 кв.м, приміщенні під літ. ІІІ/0,9 кв.м, ІІ/5,0 кв.м, під літ. V/18,4 кв.м, під літ. ІХ/10,8 кв.м і сходова клітка VІІІ/10,60 кв.м. Аналогічна інформація зазначена у витязі.

ОСОБА_4 є власником спірного будинку на підставі договору дарування від 15 червня 1999 року. Відповідно до цього договору вона прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2 . Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 58,7 кв.м, коридору 7 кв.м, вбиральні 0,8 кв.м, ванної кімнати 3,1 кв.м, кухні 6 кв.м, балкону; загальна площа квартири 75,6 кв.м, кімнати в підвалі 16,7 кв.м, частини підвалу 7,3 кв.м, половини горища та гараж, що складає будинку.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивоване наступним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно із ст.182 цього Кодексу право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 належить по частині спірного будинку з визначенням кожному із співвласників конкретних приміщень.

Правовстановлюючі документи про власність сторін у спірному будинку відповідають розподілу між співвласниками, визначеному у рішенні Червоноармійського районного народного суду м. Львові від 24 травня 1984 року.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не вправі претендувати на інші приміщення, ніж вказані у правовстановлюючих документах, та які їй належать на праві власності відповідно до договору дарування.

ОСОБА_7 , як власник визначених приміщень, має право надати їх у користування будь - яким особам.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі не чинять позивачу перешкод в користуванні приміщеннями, які вона отримала в порядку дарування.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що законні права, свободи чи інтереси позивача внаслідок дій ОСОБА_7 та проживання інших відповідачів у частині будинку, що належить на праві власності ОСОБА_7 , порушені не були і вказані обставини позивачем не доведено належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

При постановленні додаткового рішення суд першої інстанції посилається на таке.

Рішенням суду від 14 березня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та виселення.

Представник відповідачів подала заяву про стягнення судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України. Просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн. на користь відповідачів.

Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч.2 ст.137 цього Кодексу, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що 9 листопада 2023 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та адвокатом Когут Л.І. укладено договір про надання правничої допомоги №23/11/09-ЛК.

На виконання п.4.1 цього договору 9 листопада 2023 року укладено додатковий договір до договору про надання правничої допомоги, яким узгоджено, що розмір гонорару адвоката є фіксованим та складає 7 000 грн.

14 листопада 2023 року, у зв?язку з подачею позивачем уточненої позовної заяви та збільшенням кола осіб і збільшенням об?єму правової допомоги, укладена угода про розірвання договору про надання правничої допомоги №23/11/09-ЛК та розмір гонорару за час дії цього договору узгоджено 2 000 грн. Такий було сплачено ОСОБА_5 , який діяв від свого імені та імені ОСОБА_7

15 листопада 2023 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та адвокатом Когут Л.І. укладено договір про надання правничої допомоги №23/11/15-ЛКЛП щодо надання професійної правничої допомоги по захисту прав та інтересів в Личаківському районному суді м.Львова .

На виконання п.4.1 даного договору 15 листопада 2023 року укладено додатковий договір до договору про надання правничої допомоги №23/11/15-ЛКЛП, яким було узгоджено, що розмір гонорару адвоката є фіксованим та складає 5 000 грн.

Гонорар в розмірі 5 000 грн. внесений ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах інших відповідачів.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 3 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Встановлено, що надані представником відповідача документи, щодо понесених витрат, відповідають вимогам ст.137 ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. та на користь ОСОБА_2 - 5 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом враховано надані докази, необхідність правничої допомоги, співмірність витрат на таку допомогу, витрачений адвокатом час. Висновки суду першої інстанції не спростовані доводами апеляційної скарги, підстави для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду не встановлені.

Керуючись: ст.ст. 133,137,141,270, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 14 березня 2024 року та додаткове рішенням цього суду від 4 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 1 жовтня 2024 року.

Головуючий - ___________________________Т.І.Приколота Т.І

Судді: ________________ Ю.Р.Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк