П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року м. Київ

Справа №760/7982/20

Провадження № 22-ц/824/5088/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 17 січня 2024 року

Повний текст постанови складено 22 січня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду

м. Києва від 16 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті»

в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що 16 квітня 2019 року о 07 год. 50 хв. сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Skoda Yeti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у результаті якої було пошкоджено автомобіль «Skoda Yeti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу була застрахована в Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська Страхова група» (далі - ПАТ «СК «Українська страхова Група») на підставі договору (полісу) № АК/8250730 та відповідно до пункту 4 вказаного полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн.

Внаслідок ДТП позивачу нанесена матеріальна шкода на суму 517 503,49 грн, на підставі звіту № ДКЦВ-18672-К про оцінку вартості ( розміру) збитків. На даний час автомобіль не відновлено та відповідно до вказаного вище звіту, вартість відновлювального ремонту із врахуванням експлуатаційного зносу запчастин, що підлягають заміні складає 534 351,22 грн, ринкова вартість автомобіля становить

517 603,49 грн.

Зазначав, що власником транспортного засобу «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є представництво АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», а водій ОСОБА_2 є працівником, який безпосередньо керував даним автомобілем, а тому відповідач повинен відшкодувати шкоду, заподіяну його працівником, що перебуває з ним у трудових відносинах.

ОСОБА_1 вказував, що внаслідок ДТП йому також було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 20 000,00 грн.

У зв`язку з наведеним, з урахуванням уточненої позовної зави, ОСОБА_1 просив стягнути з Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» на свою користь 417 603,49 грн різниці між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування, 20 000,00 грн моральної шкоди,

1 200,00 грн витрат на транспортні послуги та суму сплаченого судового збору.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року прийняти справу до провадження та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року суд вирішив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Призначено підготовче судове засідання.

Витребувано від Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» належно засвідченні копії свідоцтва про реєстрацію представництва фірми Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», Положення про представництво, Свідоцтво та Статус фірми, а також документи відносно водія ОСОБА_2 , а саме: копію наказу про зарахування на роботу або трудовий договір, посадову інструкцію, шляховий лист від 16 квітня 2019 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП відмовлено.

Рішення суд мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 , який на момент ДТП керував транспортним засобом автомобілем «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував у трудових відносинах з Товариством. Крім того позивачем не надано доказів, які б достовірно стверджували, що відповідач був власником вказаного автомобіля на момент ДТП.

03 березня 2023 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що власником автомобіля «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 є представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», а водій ОСОБА_2 є працівником, який безпосередньо керував даним автомобілем, тому відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України саме відповідач зобов?язаний відшкодувати шкоду, заподіяну його працівником. Відповідач не виконав вимоги ухвали суду про витребування доказів, а саме не надав належно засвідченої копії свідоцтва про реєстрацію представництва, положення про представництво, свідоцтво та статут фірми, а також документи відносно водія ОСОБА_2 , а саме копію наказу про зарахування його на роботу або трудовий договір, посадову інструкцію, шляховий лист від 16 квітня 2019 року. Суд у свою чергу не вчинив жодних дій для притягнення осіб, і тим самим поставив позивача у не сприятливе становище, оскільки останній позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 07 березня 2023 року апеляційною скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

Витребувано з Солом`янського районного суду м. Києва матеріали справи

№ 760/7982/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

13 квітня 2023 року матеріали справи № 760/7982/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 травня 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Наливайко С.П. підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що 16 квітня 2019 року о 07 год. 50 хв. сталася ДТП за участю автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «Skoda Yeti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у результаті якої було пошкоджено автомобіль «Skoda Yeti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім ІІІиркеті» була застрахована в ПАТ «СК «Українська Страхова група» на підставі договору (полісу) № АК/8250730 та відповідно до пункту 4 вказаного полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну становила 100 000,00 грн.

Внаслідок ДТП позивачу нанесена матеріальна шкода на суму 517 503,49 грн, що підтверджується звітом № ДКЦВ - 18672 -К про оцінку вартості ( розміру) збитків. На даний час автомобіль не відновлено та відповідно до вказаного вище звіту, вартість відновлювального ремонту із врахуванням експлуатаційного зносу запчастин, що підлягають заміні складає 534 351,22 грн, ринкова вартість автомобіля становить

517 603,49 грн.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом зазначав, що власником транспортного засобу «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є Акціонерне товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті»

в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», а водій ОСОБА_2 є працівником цього Товариства, який безпосередньо керував даним автомобілем, а тому саме Товариство повинно відшкодувати шкоду, заподіяну його працівником, що перебуває з ним у трудових відносинах.

Надаючи оцінку виниклим між сторонам правовідносинам, Київський апеляційний суд враховує таке.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема,

з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку

з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV)

(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі

№ 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження

№ 14-95цс20).

Київським апеляційним судом установлено, що Внаслідок ДТП позивачу нанесена матеріальна шкода на суму 517 503,49 грн, що підтверджується звітом

№ ДКЦВ-18672-К про оцінку вартості ( розміру) збитків. На даний час автомобіль не відновлено та відповідно до вказаного вище звіту, вартість відновлювального ремонту із врахуванням експлуатаційного зносу запчастин, що підлягають заміні складає

534 351,22 грн, ринкова вартість автомобіля становить 517 603,49 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім ІІІиркеті» була застрахована в ПАТ «СК «Українська Страхова група» на підставі договору (полісу) № АК/8250730 та відповідно до пункту 4 вказаного полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну становила 100 000,00 грн.

Враховуючи те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) підлягає стягненню з особи, яка завдала шкоди (стаття 1194 ЦК України).

Позивач зазначав, що ОСОБА_2 , який є винуватцем ДТП, що встановлено постановою Солом?янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року, на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який відшкодовує шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яким є його законний володілець.

Згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини першої статті 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 177/472/16 (провадження № 61-2796св20), зазначено, що «в постанові Великої Палати Верховного Суду від

05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм».

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 206/1234/19 (провадження № 61-2542св21).

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність

і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року витребувано від: від Акціонерного Товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» (79037 м. Львів вул. Б. Хмельницького,212.корп.2, фактична адреса: 790069 м. Львів вул. Шевченка, 317 "Н") Положення про представництво, Свідоцтво та Статус фірми, а також дані щодо працевлаштування відносно водія ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: копію наказу про зарахування на роботу або трудовий договір, посадову інструкцію, шляховий лист від 16 квітня 2019 року, виданий на автомобіль «Мерседес» державний номерний знак НОМЕР_1 ;

Від ГУ ДПС у Львівській області інформацію щодо працевлаштування ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 січня 2019 року по квітень 2019 року включно (повідомлення ДПС України про прийняття на роботу, Форма №1-ДФ);

Від ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області інформацію щодо відрахувань і від якого саме підприємства до пенсійного фонду із заробітної плати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 січня 2019 року по квітень 2019 року включно.

05 грудня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року Головним управлінням пенсійного фонду України у Львівській області надійшов лист, відповідно до якого повідомлено суд про те, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) є відомості про нараховану заробітну плату представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» (26579227): березень 2019 року - 11832,00 грн.; квітень 2019 року - 19300)) грн. та відповідно сплачено страхові внески.

13 грудня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду Головним управлінням державної податкової служби у Львівській області перенаправлено відповідь Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України. Згідно відповіді надано наступну інформацію щодо працівника Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» (податковий номер 26579227) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Згідно з даним повідомленням про прийняття працівника на роботу (реєстраційний № від 11.03.2019) дата початку роботи - 12.03.2019.

Згідно з даними звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування (реєстраційний № від 22.07.2019) звільнено з роботи 26.06.2019 року.

Колегія суддів вважає, що надана інформація достовірно свідчить що ОСОБА_2 станом на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 16 квітня 2019 року, винним у вчиненні якого його було визнано, перебував у трудових відносинах з АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті», який власником автомобіля марки «Mersedes», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного, Київський апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» і саме відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, у відповідності до вимог ст.ст.1172,1187 ЦК України повинен нести відповідальність за шкоду, спричинену його працівником ОСОБА_2 .

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» запоідяної матеріальної шкоди в сумі 417603,49 грн.

Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті послуг евакуатора в сумі 1200 гр.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (частина перша статті 1 Першого протоколу до Конвенції).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ поняття «майно» у частині першій статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права й інтереси, що становлять активи, теж можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 5 січня 2000 року у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202, § 100).

Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Проте стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не гарантує право на набуття майна (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини», § 35).

Особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Останнє повинно давати змогу чітко визначити конкретний майновий інтерес особи, який має бути передбаченим у відповідних нормативних приписах або підтвердженим в іншому правовому акті, зокрема, у судовому рішенні (див. для порівняння mutatis mutandis ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності від 2 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України» (Gayduk and Others v. Ukraine), заяви № 45526/99 та інші). Очікування не буде легітимним, коли є спір щодо правильності тлумачення та застосування національного законодавства, і доводи заявника відхиляє національний суд (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 50).

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Отже, суд приходить до висновку про наявність обов`язку відповідача відшкодувати потерпілому завдану йому моральну шкоду.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, яку належить стягнути на користь кожного з позивачів, суд апеляційної інстанції, виходить із засад розумності та справедливості, враховує спричинені позивачу душевні страждання та тривалість докладання ним додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав, що завдавало психологічного напруження, розчарування та незручностей.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди»

(лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заподіяну моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та розглядом справи у суду першої інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, судові витрати понесені ОСОБА_1 за подачу позову в сумі 4388,10 грну та за подачу апеляційної скарги в сумі 6508,50 грн. слід стягнути з відповідача АТ «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» (79037 м. Львів вул. Б. Хмельницького,212.корп.2, фактична адреса: 790069 м. Львів вул. Шевченка, 317 "Н", ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_4 ) заподіяну матеріальну шкоду в сумі 417603,49 грн., витрати за послуги евакуатора в сумі 1200 грн. а всього 418803,49 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» (79037 м. Львів вул. Б. Хмельницького,212.корп.2, фактична адреса: 790069 м. Львів вул. Шевченка, 317 "Н", ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_4 ) заподіяну моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» в особі представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті» (79037 м. Львів вул. Б. Хмельницького,212.корп.2, фактична адреса: 790069 м. Львів вул. Шевченка, 317 "Н", ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати за подання позовної заяви в сумі 4388,03 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 6508,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна