Справа № 177/1397/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.

при секретарі Ковалєвській С.А.

згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження), без повідомлення учасників процесу, справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 р., вказаний позов надійшов до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу. 19.09.2023 було винесено ухвалу про усунення недоліків позову та після уточнення його в жовтні 2023р., було повернуто 09.10.2023 р. позивачу в зв`язку з не усуненням недоліків.

13.12.2023 р. постановою Дніпропетровського апеляційного суду, ухвалу від 09.10.2023 р. Тернівського районного суду міста Кривого Рогу, було скасовано. 21.12.2023 р. матеріали позову повторно надійшли до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу, для продовження розгляду.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 02.12.2021 р. між ним та АТ «Українська залізниця», укладено трудовий договір № 746-2021. Цей договір укладено відповідно до ст. 23 КЗпП України, та є таким, що укладається на визначений строк, встановлений за погодженням сторін в інтересах ОСОБА_1 та за його заявою до 02.12.2024 р. Цей договір не є контрактом у розумінні частини 3 статті 21 КЗпП України.

Відповідно до договору, ОСОБА_1 приймається на посаду аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця». 24.02.2022 р., вступив в силу Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022.

У Зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України « Про правовий режим воєнного стану» Президент України постановив, ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

19.05.2023 р. до АТ «Укрзалізниця», було направлено адвокатський запит, у якому просили: - повідомити чи призупинено або припинено АТ «Укрзалізниця» дію трудових правовідносин з ОСОБА_1 .. Якщо дію трудових правовідносин призупинено або припинено, то потрібно надати належним чином завірену копію документу підтверджуючого цю інформацію; - якщо дію трудових правовідносин призупинено або припинено, то потрібно повідомити чи повідомлявся належним чином ОСОБА_1 про призупинення або припинення трудових правовідносин та надати належним чином завірену копію документу підтверджуючого цю інформацію. 19.06.2023 р. отримано відповідь на адвокатський запит, у якій вказано, що наказом АТ «Укрзалізниця» від 04.05.2022 р. № 483/ос, з ОСОБА_1 призупинено дію трудового договору з 06.05.2022 р.

Але навесні 2022 р. через активні бойові дії на території України, ознайомлення з наказами про призупинення дії трудових договорів здійснювалось усіма доступними на той час способами оповіщення, відповідно до вимог ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції, що діяла на момент видання вказаних наказів. У вказаний період, ознайомлення працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», проводилось альтернативними способами з використанням особистих засобів електронних комунікацій, в тому числі шляхом здійснення телефонних дзвінків. Уповноважені особи відповідача не повідомили позивача про призупинення трудового договору та не надали копію документу, підтверджуючого інформацію призупинення або припинення трудових правовідносин. У відповіді на запит, зазначено, що позивача нібито повідомляли з використанням особистих засобів електронних комунікацій, в тому числі шляхом здійснення телефонних дзвінків. Про призупинення трудового договору Позивачу стало відомо зі слів працівників.

04 травня 2022 року АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» видано наказ №483/ос (надалі «Наказ») у якому зазначається, що у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію Російської Федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами) воєнного стану, керуючись ст..13 Закону України» Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів, наказано:

- припинити, простій, введений наказом №Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу;

- призупинити дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні;

- призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин;

- відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, у порядку та строки, передбачені чинним законодавством України.

Згідно із Витягу з додатку до наказу АТ « УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» №483/ос від 04 травня 2022 року, Позивачу призупинили трудовий договір з 06 травня 2022 року.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб з зазначенням строку дії цих обмежень.

15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (надалі Закон №2136-IX), який набув чинності 24 березня 2022 року.

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону №2136-IX главу XIX «Прикінцеві положення» КЗпПУ доповнено пунктом 2 такого змісту: «2.Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану.»

Згідно з частиною другою, третьою статті 1 Закону №2136-IX на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відноси, врегульованих цим Законом.

З огляду на вищевикладене, положення Закону №2136-IX, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону №2136-IX також повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Таким чином, Закон №2136-IX надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин.

Разом з тим, як вбачається з аналізу 13 Закону №2136-IX, призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативою однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. Уразі припинення рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, та і не можливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Враховуючи викладене та керуючись підставою до Наказу, слід зауважити, що абсолютна неможливість надання відповідачем роботи Позивачу не вбачалась, Відповідачем не було запропоновано переведення Позивача на іншу роботу зі збереженням середньої заробітної плати.

25.07.2022 Позивач звертався до Відповідача зі зверненням, в якому повідомляв, що територіально перебуває в Одесі, де бойові дії не велися та не ведуться та має обладнане робоче місце, може та бажає виконувати покладені на Позивача функціональні обов`язки.

Також у Трудовому договорі №746-2021 від 02.12.2021 відсутнє поняття та процедура призупинення трудового Договору. З Відповідачем не укладалася додаткова угода, яка-б містила посилання на призупинення трудового договору. Вищенаведеною новелою Відповідач скористався із ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», але навіть із порушенням.

Згідно витягу Міністерства оборони України від 18.05.2023 № 142, ОСОБА_1 зараховано до складу військової частини НОМЕР_1 з 18.05.2023 до оголошення демобілізації.

Проаналізувавши наказ № 483/ос від 04 травня 2022 року та Додаток до нього, можна зробити висновок, що вищенаведений наказ не відповідає нормам ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»

У Наказі №483/ос від 04 травня 2022 року та витягу з Додатку до нього, зазначається, що у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію Російської Федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства.

Тобто, вищенаведена інформація про причину призупинення є загальною та не містить конкретно до працівників Департаменту, а саме і до Позивача. Також відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки відповідача, а саме не зазначено паспортні дані, РНОКПП, дату народження, місце реєстрації.

Відповідно до постанови КМУ «Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» від 3 березня 2022 року №193, з метою забезпечення належного функціонування акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 « Про введення воєнного стану в Україні», виділити Міністерству інфраструктури 18006 млн. гривень для здійснення Укрзалізницею заходів з безперебійного функціонування залізничного транспорту в умовах воєнного стану в частині закупівель палива та мастильних матеріалів, електроенергії, медикаментів,проведення забезпечення нагальних потреб функціонування держави в умовах воєнного стану, зокрема на придбання необхідних продовольчих, медичних, санітарно-гігієнічних та промислових товарів.

Тобто, наказ №483/ос від 04 травня 2022 року та Додаток до нього не відповідає нормам статті 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Крім цього, позивач отримав Наказ №483/ос від 04 травня 2022 року та Витязі з додатку до нього 19.06.2023 цінним листом з описом вкладення на офіційну юридичну адресу Адвокатського бюро «КИРИЧЕНКА». Тобто, про порушення наявні у Наказі №483/ос від 04 травня 2022 року та Витяг з додатку до нього стало відомо лише у день отримання.

Відповідач надав відзив і пояснення у справі, в яких вказав, що відповідно до вимог частини першої статті 233 КЗпП, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Норма статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою передбачено можливість призупинення дії трудового договору та норма частини другої статті 233 КЗпП України, яка передбачає місячний строк на звернення до суду у разі звільнення, є узгодженими, не вступають в колізію, не застосовуються за аналогією права та підлягають застосуванню у різних правових обставинах. Оскільки вказані норми законодавства узгоджені між собою, мають імперативний характер, то строком звернення до суду відповідно до обставин цієї справи є тримісячний строк, встановлений частиною першою статті 233 КЗпП України. Враховуючи наведене, стверджує, що строк на звернення до суду, встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України, Позивачем пропущено.

Так, після того як Позивач дізнався про призупинення його трудового договору, ним 25.07.2022 до АТ «Укрзалізниця» було подано заяву, у якій Позивач зазначив про призупинення з ним Трудового договору та просив його поновити, а також 25.07.2022 підписано та подано звернення-скаргу в якій ОСОБА_1 знову ж таки повідомив, що трудовий договір з ним призупинено та виражає незгоду з наказом про призупинення його трудового договору, а також зокрема у своєму зверненні Позивач цитує дату та номер наказу про призупинення трудового договору, а саме від 04.05.2022 №483/ос, тому є очевидно та цілком доведено, що на момент подачі відповідного звернення Позивачу було відомо про обставини призупинення його трудового договору.

З наведеного вбачається, що Позивач достеменно знав про виконання оскаржуваного наказу щонайменше вже 25.07.2022, а отже в розумінні статті 233 КЗпП України знав про порушення його права (якщо припускати таке порушення) як підставу для звернення до суду та відліку строку для такого звернення.

Беззаперечним та фактичним доказом того, що Позивач отримував розрахунки заробітної плати, в яких зазначено, що причиною невиплати заробітної плати є факт призупинення трудового договору є надання ним додатком до нової редакції позовної заяви розрахунку заробітної плати за травень 2022 року ( який Позивач отримав на електронну пошту) та в якому зазначено про призупинення його трудового договору.

З огляду на те, що рішення про призупинення дії трудового договору Позивач вважає незаконним, підстави для звернення до суду, які становлять собою предмет судового розгляду у цій справі, існували та були відомі Позивачу з червня 2022 року після отримання розрахунку заробітної плати за травень 2022.

Тож, враховуючи вимоги частини першої статті 233 КЗпП України, тримісячний строк для звернення до суду для Позивача сплинув, а подання позовної заяви більше ніж через рік є порушенням строку та підставою для відмови у задоволенні позову.

Поважних причин, тобто обставин, що позбавили ОСОБА_1 можливості подати позовну заяву у визначений строк , які об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від Позивача і пов`язані з дійсно перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного його звернення до суду, сторона Позивача у поданих документах у цій справі не навела та не надала суду докази на підтвердження непереборного характеру таких обставин або принаймні того, що дійсно такі обставини існували. Таким чином, підстави для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом у цій справі відсутні, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до наказ (розпорядження) АТ «Укрзалізниця» №3005/ос від 03.12.2021 про переведення на іншу роботу, ОСОБА_1 працював на посаді аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Згідно з пунктом 1.1 Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 07-09 жовтня 2020 року (протокол № А-10/28-20 Ком.т.; далі - Положення про Департамент), Департамент внутрішнього аудиту та контролю є структурним підрозділом акціонерного товариства «Українська залізниця» та підпорядковується наглядовій раді (комітету з аудиту) Товариства. Департамент виконує функції підрозділу/ служби внутрішнього аудиту Товариства (пункт 1.2 Положення про Департамент).

Ціллю Департаменту є надання незалежних, об» активних аудиторських послуг, спрямованих на збільшення вартості Товариства та вдосконалення його діяльності і процесів (пункт 2.1 Положення про Департамент). Наглядова рада (комітет з аудиту) АТ «Укрзалізниця», у відповідності до пункту 7.7 Положення про Департамент, затверджує плани проведення аудитів.

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 Регламенту організації та проведення внутрішнього аудити та контролю в ПАТ «Укзалізниця», введеного в дію наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 26.06.2018 №401, поточні аудити здійснюються на підставі піврічних планів проведення аудиту, а також за окремим дорученням голови правління Товариства. Отже, Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно з затвердженими наглядовою радою (комітетом з аудиту) планами внутрішніх аудитів. Однак, листом від 07.11.2022 вих. № АЦКС-07/59 повідомлено, що станом на дату видачі такого листа Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались. Тобто, фактично функціонування Департаменту внутрішнього аудиту та контролю було зупинено.

Указом Президента України « Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30діб в Україні введено воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався шляхом відповідних змін до вказаного указу.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України. Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окрему обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень та не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24,25,27,28,29,40,47,51,52,55,56,57,58,59,60,61,62,63 Конституції України.

Відповідно до пункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пунктом 3 указу Президента України « Про введення воєнного стану в Україні» визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34,38,39,41,44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Право на працю визначено статтею 43 Конституції України. Отже, указ Президента України « Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 передбачає можливість обмеження права на працю в умовах введеного воєнного стану.

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 глави XIX «Прикінцеві положення « КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

При цьому вказаною нормою акцентовано, що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин абзац 3 частини першої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України частина четверта статті 13 Закону України про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Враховуючи судову практику, а також оцінивши наведені Позивачем доводи, очевидно вбачається, що Позивачем не надано доказів щодо наявності у відповідача, на момент видачі наказу №389/ос від 01квітня 2022 року про призупинення дії трудових договорів, можливості надання роботи та можливості позивачем виконувати вказану роботу в умовах, що мали місце на підприємстві.

Враховуючи викладені обставини, вважається доведено факт того, що на підприємстві склалися такі обставини, коли роботодавець не мав практичної можливості надати роботу та забезпечити працівникам безпечні умови праці у зв`язку з військовою агресією проти України, а тому відсутні законні підстави для визнання протиправними і скасування наказу №483/ос від 04 травня 2022 року про призупинення дії трудових договорів, зокрема в частині, що стосується позивача, оскільки такий виданий відповідно до положень статті 13 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану.

Так, виходячи зі змісту статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ця норма може бути застосована у таких випадках, зумовлених військовою агресією:

1) неможливість надання роботи, що унеможливлює виконання роботи (ініціатива роботодавця);

2) неможливість виконання роботи, що унеможливлює надання роботи (ініціатива працівника);

3) перебування роботодавця у самостійних обставинах неможливості надання роботи і перебування працівника у самостійних обставинах неможливості виконання роботи (спільна ініціативна).

Отже, встановивши, що роботодавець у зв`язку зі збройною агресією перебуває у таких умовах, коли не може надати відповідному працівнику роботу, працівник автоматично є таким, що не може виконувати роботу, оскільки робота для такого працівника відсутня.

Разом з тим, військова агресія російської федерації проти України призвела до значних руйнувань, залізничної інфраструктури, втрати майна та активів Товариства. Так, станом на 20.07.2023 внаслідок збройної агресії російської федерації кількість пошкодженого, знищеного та втраченого майна Товариства становить 90 556 од., залишковою вартістю 17 247 735 298,60 тис. грн., що підтверджується листом вих. № ЦКМ-13/2842 від 04.08.2022.

Обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України критично зменшилися, що підтверджується консолідованими фінансово-економічними показниками по АТ «Укрзалізниця» за 1 квартал 2022 року.

Так, відповідно до консолідованих фінансово-економічних показників АТ «Укрзалізниця», у першому кварталі 2022 року збитки склали 2 034 230 тис. грн., що на 247,9 % більше очікуваних показників і на 121% більше, порівняно з аналогічним періодом 2021 року.

Всі сили та ресурси АТ «Укрзалізниця» в умовах війни спрямовані виключно на забезпечення життєдіяльності та обороноздатності країни. Актом простою від 24.02.2022 засвідчено, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, що зумовлено військовою агресією російської федерації проти України, з 24.02.2022 зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання. Так, згідно з наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.01.2022 № Ц-42/6-В встановлено режим простою з 24.02.2022 до відміни для працівників управління відповідно до додатку 1.

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.03.2022 №Ц-42/12-В внесено зміни до додатку 1 наказу від 24.02.2022 №Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою», виклавши його у новій редакції. Так, згідно з додатком 1 до вказаного наказу, ревізору ОСОБА_1 встановлено режим простою з 24.02.2022 до 25.02.2022, з 01.03.2022 до 31.03.2022.

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 11.07.2022 №Ц-42/38 внесено зміни до додатку 1 наказу від 24.02.2022 №Ц 42/6В «Про запровадження режиму простою», виклавши його у новій редакції. Так, згідно з додатками 1 до вказаного наказу, старшому ревізору ОСОБА_2 , встановлено режим простою з 24.02.2022 до 28.02.2022, з 01.03.2022 до 31.03.2022, з 01.04.2022 до 30.04.2022 та з 01.05.2022 до 05.05.2022.

Отже, вказаними обставинами підтверджується, що ОСОБА_1 є працівником Департаменту внутрішнього аудиту і контролю АТ «Укрзалізниця», робота якого була зупинена у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України. Відповідно, Позивач не мав можливості виконувати свої трудові обов`язки. Як простій, так і призупинення дії Трудового договору було зумовлено військовою агресією російської федерації проти України.

Листом вих.. № ЦВА-18/136 від 27.04.2022 було надано перелік працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, з якими пропонується призупинити дію трудових договорів на період військового стану у зв`язку з неможливістю надання роботи працівникам Департаменту внутрішнього аудити та контролю внаслідок критичного зменшення обсягів робіт через військову агресію російської федерації проти України.

Згідно з наказом АТ «Укрзалізниця» від 04.05.2022 №483/ос, у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що є наслідком втрати можливості повноцінно організувати процеси діяльності Товариства через військову агресію російської федерації проти України, та у зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану, керуючись статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів, простій Позивача припинено та призупинено дію Трудового договору з 06.05.2022 до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Водночас тимчасове переведення Позивача на іншу роботу було неможливим.

Наведене додатково свідчить, що підставою для призупинення дії Трудового договору стала абсолютна неможливість надання АТ «Укрзалізниця» роботи Позивачу, що в свою чергу, виключає можливість виконання ним роботи.

Крім того, призупинення дії трудових договорів застосовувалося до всіх працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», що підтверджується листом № ЦПК-19-24/111 від 30.01.2024 та листом за підписом Голови наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 02.09.2022 за №А-08/2.

Підсумовуючи вищевикладене, очевидно, підставою для призупинення дії Трудового договору стала абсолютна неможливість надання Позивачу роботи з боку АТ «Укрзалізниця», що в свою чергу, виключає можливість виконання Позивачем роботи.

При тлумаченні статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» очевидним є те, що умова неможливості надання та умова неможливості виконання роботи нерозривно пов`язані та мають існувати одночасно. При цьому причини неможливості надання та виконання роботи не обов`язково мають бути різними окремо для роботодавця і окремо для працівника, що вбачається з позиції суду.

Тобто, якщо роботодавець не може надати роботу, то у працівника не має існувати окрема причина для неможливості її виконання, оскільки він не може її виконувати з причини, наявної у роботодавця на ненадання такої роботи, а якщо працівник не може виконувати роботу, то у роботодавця не має бути окремої причини для неможливості надання роботи, оскільки він не може її надати з причини неможливості виконання її працівником.

Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не передбачено одночасність існування причин неможливості виконання роботи та надання роботи, тобто вони нерозривно пов`язані.

Тобто, якщо роботодавець не може надати роботу, то у працівника не має існувати окрема причина для неможливості її виконання, оскільки він не може її виконувати з причини, наявної у роботодавця на ненадання такої роботи; а якщо працівник не може виконувати роботу, то у роботодавця не має бути окремої причини для неможливості надання роботи, оскільки він не може її надати з причини неможливості виконання її працівником. Виходячи з позиції одночасності надання та виконання роботи, можна припустити, що якби Відповідач мав можливість надати роботу, а Позивач не мав можливість її виконувати, то право на призупинення дії договору не виникло, оскільки для відповідача не існувало окремої причини неможливості надання роботи.

Тож, з огляду на обставини справи очевидним є те, що відсутність окремої для Позивача причини неможливості виконання роботи не є підставою вважати призупинення дії її договору необґрунтованим або невиправданим. Щодо посилання Позивача на коментар Міністерства економіки України слід зазначити, що такий коментар є лише виразом думки Міністерства економіки України.

Поряд з цим, підстави призупинення дії Трудового договору наведеному Позивачем коментарю не суперечать, оскільки АТ «Укрзалізниця» абсолютно позбавлене можливості надати Позивачу роботу у зв`язку зі збройною агресією проти України.

Міністерство економіки України ставить в залежність призупинення дії трудового договору від неможливості переведення працівника на іншу роботу виключно за його небажанням.

Проте, слід врахувати, що стаття 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не містить такої умови. Крім цього, неможливість переведення працівника на іншу роботу може бути зумовлена також іншими чинниками,такими як відсутність такої роботи, або обмеженнями, пов`язаними з характером роботи працівника. АТ «Укрзалізниця» не мало можливості перевести Позивача на іншу роботу.

Крім цього, у відповідності до пункту 8.3 Положення про Департамент, працівники департаменту не можуть залучатися іншими структурними підрозділами Товариства для виконання їх завдань та доручень.

Отже, за характером роботи до ревізорів не можна застосовувати тимчасове переведення на іншу роботу, оскільки за таких умов принцип незалежності аудиторських послуг у майбутньому не буде забезпечений.

Разом з тим, відповідно до протоколу засідання наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 23.02.2023 було прийнято рішення про ліквідацію структурного підрозділу Департаменту внутрішнього аудити та контролю АТ «Укрзалізниця», що на даний час фактично унеможливлює відновлення дії трудового договору з Позивачем.

Наведені вище обставини, що стали передумовами видання наказу про призупинення дії трудового договору, зокрема, з Позивачем, за своїм характером є очевидно такими, що не пов`язані з робочим місцем Позивача, а отже умова дистанційності роботи не може підлягати оцінці, оскільки логічно не пов`язана з обставинами, якими обґрунтовується видання оскаржуваного наказу.

Відвідач ніколи не стверджував про руйнування робочого місця Позивача, аби це фізично перешкоджало Позивачу виконувати роботу. Саме відсутність для Позивача роботи відповідного характеру стало причиною неможливості забезпечення його роботою. Те ж саме стосується і міркувань щодо неможливості застосування скороченої тривалості робочого часу, дня або тижня.

Припускати, що Позивач може працювати скорочений час, день або тиждень або може працювати дистанційно, можна було б, якщо робота, що відповідає кваліфікації Позивача, у Відповідача хоча б наявна. Відсутність такої роботи унеможливила її виконання як у скорочений час, день або тиждень, так і дистанційно.

Щодо наступної додаткової вимоги застосування статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», - неможливість переведення працівника на іншу роботу, що характер виконуваної Позивачем роботи унеможливлював її переведення на іншу роботу під час призупинення трудового договору.

Так, відповідно до пункту 8.3 Положення про Департамент внутрішнього аудити та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 07-09 жовтня 2020 року (протокол №А-10/28-20 Ком.т), передбачено, що аудитори не можуть залучатися іншими структурними підрозділами Товариства для виконання їх завдань та доручень.

Очевидно, що таке залучення відбувається Товариством, а не підрозділами,переведенню перешкоджає саме характер роботи Позивача, оскільки порушує принцип незалежності аудиторської діяльності.

Норма статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не містить гіпотези у її складі про необхідність встановлення факту неможливості організації дистанційної форми роботи, встановлення скороченої тривалості робочого часу або неможливості переведення на іншу роботу як передумови видання наказу про призупинення дії трудового договору.

Період часу з 06.05.2022 (дата призупинення трудового договору відповідно до наказу від 04.05.2022 № 483/ ос) не можна вважати вимушеним прогулом, оскільки якби з Позивачем не було призупинено дію трудового договору, він би все одно не працював, а перебував у простої у отримував дві третини встановленого йому посадового окладу, а не середній заробіток.

Суд, дослідивши матеріали справи, в тому числі надані сторонами докази,вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

02.02.2021 між Позивачем та АТ «Українська залізниця» укладено Трудовий договір №746-2021.Згідно пункту 1.1 Договору, цей Договір укладено відповідно до статті 23 КЗпП України та є таким, що укладається на визначений строк, встановлений за погодженням сторін в інтересах ОСОБА_1 та за його заявою до 02.12.2024. Цей договір не є контрактом у розумінні частини 3 статті 21 КЗпП України (а.с 13-28 Т.1).

Відповідно до пункту 1.3. Договору, ОСОБА_1 приймається на посаду аудитора Внутрішнього Департаменту внутрішнього аудити та контролю АТ «Укрзалізниця».

Згідно до наказу (розпорядження) АТ «Укрзалізниця» №3005/ос від 03.12.2021 про переведення на іншу роботу, ОСОБА_1 працював на посаді аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудити та контролю АТ «Укрзалізниця» (а.с. 185 Т.1).

Згідно з пунктом 1.1 Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 07-09 жовтня 2020 року (протокол №А-10/28-20 Ком.т.; далі Положення про Департамент), Департамент внутрішнього аудити та контролю є структурним підрозділом акціонерного товариства «Українська залізниця» та підпорядковується наглядовій раді (комітету з аудити) Товариства. Департамент виконує функції підрозділу/служби внутрішнього аудити Товариства (пункт 1.2 Положення про Департамент).

Ціллю Департаменту є надання незалежних, об`єктивних аудиторських послуг, спрямованих на збільшення вартості Товариства та вдосконалення його діяльності і процесів (пункт 2.1 Положення про Департамент). Наглядова рада (комітет з аудиту) АТ «Укрзалізниця», у відповідності до пункту 7.7 Положення про Департамент, затверджує плани проведення аудитів (а.с. 35-43 Т.2).

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 Регламенту організації та проведення внутрішнього аудиту та контролю в ПАТ «Укрзалізниця», введеного в дію наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 26.06.2018 № 401, поточні аудити здійснюються на підставі піврічних планів проведення аудиту, а також за окремим дорученням голови правління Товариства (а.с. 44-57 Т.2).

Отже, Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно з затвердженими наглядовою радою (комітетом з аудиту) планами внутрішніх аудитів.

Але, листом від 07.11.2022 вих. №АЦКС-07/59 повідомлено, що станом на дату його видачі Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались. Тобто, фактично функціонування Департаменту внутрішнього аудити та контролю було зупинено (а.с. 25 т. 2).

Указом Президента України « Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102 - IX від 24.02.2022, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався шляхом внесення відповідних змін до вказаного указу.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України. Але, відповідно до статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень та не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24,25,27,28,29,40,47,51,52,55,56,57,58,59,60,61,62,63 Конституції України.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пунктом 3 указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34,38,39,41-44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Право на працю визначено статтею 43 Конституції України. Отже, указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 передбачає можливість обмеження права на працю в умовах введення воєнного стану.

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Статтею 1 вказаного Закону регламентовано, що він визначає особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Оцінивши наведені Позивачем доводи, вбачається, що Позивачем не надано доказів щодо наявності у відповідача, на момент видачі наказу №389/ос від 01 квітня 2022 року про призупинення дії трудових договорів, можливості надання роботи та можливості позивачем виконувати вказану роботу в умовах, що мали місце на підприємстві.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним факт того, що у відповідача склалися такі обставини, коли роботодавець не мав практичної можливості надати роботу та забезпечити працівникам безпечні умови праці у зв`язку з військовою агресією проти України, а тому відсутні законні підстави для визнання протиправним і скасування наказу № 483/ ос від 04 травня 2022 року про призупинення дії трудових договорів, зокрема в частині, що стосуються позивача, оскільки цей наказ виданий відповідно до положень статті 13 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану.

Так, виходячи зі змісту статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ця норма може бути застосована у таких випадках, зумовлених військовою агресією:

1) неможливість надання роботи, що унеможливлює виконання роботи (ініціатива роботодавця);

2) неможливість виконання роботи, що унеможливлює надання роботи (ініціатива працівника);

3) перебування роботодавця у самостійних обставинах неможливості надання роботи і перебування працівника у самостійних обставинах неможливості виконання роботи (спільна ініціатива).

Отже, встановивши, що роботодавець у зв`язку зі збройною агресією перебуває у таких умовах, коли не може надати відповідному працівнику роботу, працівник автоматично є таким, що не може виконувати роботу, оскільки робота для такого працівника відсутня.

У постанові Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 754/5488/22, якою суд погодився з постановою Київського апеляційного суду від 04.04.2023 та залишив її в силі, зазначено, що

посилання в рішенні суду першої інстанції на абсолютну неможливість надання та виконання, як на обов`язкову умову призупиненні дії трудового договору, не ґрунтується на положеннях Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Судом вказано, що законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбутися не тільки за умов повного призупинення діяльності роботодавця та у випадку неможливості виконання роботи всіма працівниками, а лише у випадку неможливості внаслідок військової агресії проти України надання певної роботи та виконання роботи конкретними працівниками.

Обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України зменшилися, що підтверджується консолідованими фінансово-економічними показниками по АТ «Укрзалізниця» за 1 квартал 2022 року (лист Департаменту економіки, планування та бюджетування АТ «Укрзалізниця» № ЦФЕ-7/477 від 16.09.2022).

Так, відповідно до консолідованих фінансово-економічних показників АТ «Укрзалізниця», у першому кварталі 2022 року збитки склали 20340230 тис.грн., що на 247,9% більше очікуваних показників і на 121% більше, порівняно з аналогічним періодом 2021 року (а.с. 31-31 Т.2).

Із аналізу статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» слідує, що умова неможливості надання та умова неможливості виконання роботи нерозривно пов`язані та мають існувати одночасно. При цьому причина неможливості надання та виконання роботи не обов`язково мають бути різними окремо для роботодавця і окремо для працівника.

Щодо посилання Позивача на коментар Міністерства економіки України слід зазначити, що такий коментар є лише виразом думки Міністерства економіки України.

При цьому відповідність підстави призупинення дії Трудового договору наведеному Позивачем коментарю не суперечать, оскільки АТ «Укрзалізниця» була та є позбавлена можливості надати Позивачу роботу у зв`язку зі збройною агресією проти України.

Також суд враховує, що стаття 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не містить залежності призупинення дії трудового договору від неможливості переведення працівника на іншу роботу, виключно за його бажанням. Крім цього, неможливість переведення працівника на іншу роботу може бути зумовлена також іншими чинниками, такими як відсутність такої роботи. Або обмеженнями, пов`язаними з характером роботи працівника.

АТ «Укрзалізниця» не мало можливості перевести Позивача на іншу роботу. Крім цього, у відповідності до пункту 8.3 Положення про Департамент, працівники департаменту не можуть залучатися іншими структурними підрозділами Товариства для виконання їх завдань та доручень, тому, за характером роботи до ревізорів не можна застосовувати тимчасове переведення на іншу роботу, оскільки за таких умов принцип незалежності аудиторських послуг у майбутньому не буде забезпечений.

Разом з тим, відповідно до протоколу засідання наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 23.02.2023 було прийнято рішення про ліквідацію структурного підрозділу внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», що на даний час фактично унеможливлює відновлення дії трудового договору з Позивачем (а.с 34 Т.2).

Наведені обставини, що стали передумовами видання наказу про призупинення дії трудового договору, зокрема, з Позивачем, за своїм характером є таким, що не пов`язані з робочим місцем Позивача, а отже умова дистанційності роботи не може підлягати оцінці судом, оскільки логічно не пов`язані з обставинами, якими обґрунтовується видання оскаржуваного наказу. Саме відсутність для Позивача роботи відповідного характеру стало причиною неможливості забезпечення його роботою. Те ж саме стосується і питання щодо неможливості застосування скороченої тривалості робочого часу, дня або тижня. Відсутність такої роботи унеможливила її виконання як у скорочений час,день або тиждень, так і дистанційно.

Щодо застосування статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», - стосовно можливості переведення працівника на іншу роботу, то характер виконуваної Позивачем роботи унеможливлював його переведення на іншу роботу під час призупинення трудового договору.

Так, відповідно до пункту 8.3 Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 07-09 жовтня 2020 року ( протокол № А-10/28-20 Ком.т.). передбачено, що не можуть залучатися іншими структурними підрозділами Товариства для виконання їх завдань та доручень. Таке залучення відбувається Товариством, а не підрозділами, а переведенню перешкоджає саме характер роботи Позивача, оскільки порушує принцип незалежності аудиторської діяльності.

Верховною Радою України було визнано, що прийняття Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не досягло його мети в повному обсязі, що зумовило прийняття Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 01.07.2022, яким було врегульовано порядок оскарження призупинення дії трудового договору та правові наслідки такого оскарження.

Так, пункт 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону встановлює, що у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору, виданим до набрання чинності цим Законом, таким працівником (працівниками) відповідний наказ(розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, абр його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про визнання відповідного наказу (розпорядження) таким, що втратив чинність. То б то, законодавство передбачає право працівника на оскарження наказу про призупинення дії трудового договору, при цьому право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при скасування такого наказу за працівником не закріплює, що свідчить про урегульованість спірних правовідносин шляхом відсутності права працівника на таку виплату.

Натомість, частиною 3 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в попередній редакції та частиною 4 вказаної норми у новій редакції, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних витрат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, є підстави для відмови в позовній вимозі про визнання наказу незаконним, а відповідно суд не входить в обговорення позовної вимоги про стягнення заробітної плати та можливого пропуску Позивачем строку звернення з позовом до суду

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із п.35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 р. із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст..141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що відсутні підстави для задоволення позову в повному обсязі, то судовий збір, не сплачений позивачем, потрібно компенсувати за рахунок держави, а понесені позивачем інші судові витрати покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенніпозову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати відмовити.

Судові витрати у виді судового збору компенсувати за рахунок держави, а інші покласти на позивача.

Рішенняможе бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення складено 09.10.2024 р..

Суддя: