печерський районний суд міста києва
Пр. № 2-6566/24
01 жовтня 2024 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Бусик О.Л.
при секретарі судових засідань - Романенко Ю.О.
учасники справи:
відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» про тлумачення правочину, -
У жовтні 2023 року позивач звернулась до суду із позовом про тлумачення правочину.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 серпня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «ГРАВЕ Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування «ГРАВЕ КACKO» №101081626.
За умовами договору добровільного страхування № 101081626 від 11 серпня 2022 року строк страхування складав 1 рік - з 11 серпня 2022 року по 12 серпня 2023 року.
Страхова сума за договором страхування становила 1 100 000,000 грн. (один мільйон сто тисяч гривень 00 коп.). Договір складається з основної та загальної частин.
Згідно до п.8.3 п. 8 загальної частини договору страхування, страхувальник у разі настання страхового випадку, зобов`язаний з місця події сповістити та викликати на мicце події відповідні державні компетентні органи (МВС, Поліції, ДСНС тощо) та дочекатися їх прибуття з метою обов`язкового реєстрації та оформлення події.
Відповідно пункту 8.4. загальної частини договору страхування:
До того ж, у договорі прописані застереження щодо воєнного стану, а саме п.16.1 згідно якого страховим випадком визнається ДТП при виконанні страхувальником та/ocoбoю, допущеною до керування Т3, пункту 8.3. загальної частини договору (крім випадків, передбачених п.8.4.1 Загальної частини договору).
У зв`язку з тим, що в Україні введено воєнний стан, сторони окремо узгодили «особливі умови» основної частини договору, якими повинен кeруватиcя страхувальник у разі настання страхового випадку, в іншому випадку п. 8.4. не міг би бути реалізований.
25 квітні 2023 року із застрахованим за договором страхування транспортним засобом Mazda CX30, реєстраційний номером НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, яка відповідно до умов договору страхування визнається страховим випадком.
Поліція на місце ДТП не викликалася, так як керуючись п.1.16 основної частини договору (особливі умови), при наявності умов, передбачених п. 8.4, звернення у компетентні органи є необов`язковим.
26 квітня 2023 року, відповідно до умов договору страхування, позивачем було повідомлено страховика про страховий випадок із застрахованим транспортним засобом.
Однак, страховик проігнорував особливі умови договору, не визнав випадок страховим та відмовив у виплаті страхового відшкодування виходячи з наступного (лист про відмову вих. № 2096 від 03 травня 2023 pоку):
- підпункт 7.2.1 пункту 7.2 загальної частини договору страхування передбачено,що страхувальник зобов`язаний дотримуватися умов та зобов`язань, передбачених даним договором;
- відповідно до п.8.3 п. 8 загальної частини договору страхування, страхувальник з місця події повинен сповістити та викликати на місце події відповідні держані компетентні органи (МВС, Поліції, ДСНС тощо) та дочекатися їх приїзду з метою обов`язкового реєстрації та оформлення події... здійснити інші необхідні процедури,передбачені правилами дорожнього руху;
- для визнання випадку (примітка -ДТП) страховим в період дії воєнного чacy, як вказано в підп. 16.1.1. пункту 16.1 загальної частини договору, страхувальник повинен був забезпечити дотримання пункту 8.3. загальної частини договору страхування, a cаме: з місця події сповістити та викликати на місце події відповідні держані органи, зокрема, поліцію, з метою оформлення події;
- підпунктом 12.1.5 пункту 12.1 загальної частини договору страхування визначено, що «несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин та /або невиконання страхувальником або особою,допущеною до керування Т3, інших обов`язків за договором, або створення страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків є підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування або зменшення його розміру.
Нa підставі вищевикладеного, страховиком було відмовлено y виплаті страхового відшкодування по причині невиконання позивачем п.8.3., п. 7.2.1, підп.16.1.1 п.16 Загальної частини договору страхування.
У відповідь на лист страховика (відповідач по справі), 06 червня 2023 року ОСОБА_2 направила страховику претензію щодо виплати страхового відшкодування, однак відповіді, у встановлений претензію строк, отримано не було.
Після цього позивач звернулася зі скаргою до НБУ, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг України, яким було запропоновано вирішити спір у судовому порядку.
Таким чином, склалася ситуація, коли відповідач заперечує виникнення у нього обов`язку перед позивачем за договором добровільного страхування № 101081626 від 11 серпня 2022 року з урахуванням п. 1.16 ОСОБЛИВИХ умов договору, a саме обов`язку здійснити виплату страхового відшкодування по причині невиконання умов договору страхування.
Враховуючи вищевикладене позивач просила, розтлумачити окремі частини договору добровільного страхування № 101081626 від 11 серпня 2022 року, щодо того:
- Чи протирічить п.8.3. загальної частини договору - пункту 1.16 «Особливі умови» основної частини договору та відповідно п.8.4. загальної частини договору страхування № 101081626 від 11 серпня 2022 року?
- Чи виникає у страховика обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування з урахуванням п. 1.16 «Особливі умови» основної частини договору страхування № 101081626 від 11 серпня 2022 року?
Ухвалою судді від 03 травня 2024 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відзив від відповідача не надійшов.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд установив, що 11 серпня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «ГРАВЕ Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування «ГРАВЕ КACKO» №101081626.
За умовами договору добровільного страхування № 101081626 від 11 серпня 2022 року строк страхування складав 1 рік - з 11 серпня 2022 року по 12 серпня 2023 року.
Страхова сума за договором страхування становила 1 100 000,000 грн. (один мільйон сто тисяч гривень 00 коп.). Договір складається з основної та загальної частин.
Згідно до п.8.3 п. 8 загальної частини договору страхування, страхувальник у разі настання страхового випадку, зобов`язаний з місця події сповістити та викликати на мicце події відповідні державні компетентні органи (МВС, Поліції, ДСНС тощо) та дочекатися їх прибуття з метою обов`язкового реєстрації та оформлення події.
Відповідно пункту 8.4. загальної частини договору страхування:
До того ж, у договорі прописані застереження щодо воєнного стану, а саме п.16.1 згідно якого страховим випадком визнається ДТП при виконанні страхувальником та/ ocoбoю, допущеною до керування Т3, пункту 8.3. загальної частини договору (крім випадків, передбачених п.8.4.1 Загальної частини договору).
У зв`язку з тим, що в Україні введено воєнний стан, сторони окремо узгодили «особливі умови» основної частини договору, якими повинен кeруватиcя страхувальник у разі настання страхового випадку, в іншому випадку п. 8.4. не міг би бути реалізований.
25 квітні 2023 року із застрахованим за договором страхування транспортним засобом Mazda CX30, реєстраційний номером НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, яка відповідно до умов договору страхування визнається страховим випадком.
Поліція на місце ДТП не викликалася, так як керуючись п.1.16 основної частини договору (особливі умови), при наявності умов, передбачених п. 8.4, звернення у компетентні органи є необов`язковим.
26 квітня 2023 року, відповідно до умов договору страхування, позивачем було повідомлено страховика про страховий випадок із застрахованим транспортним засобом.
Однак, страховик проігнорував особливі умови договору, не визнав випадок страховим та відмовив у виплаті страхового відшкодування виходячи з наступного (лист про відмову вих. № 2096 від 03.05.2023p.):
- підпункт 7.2.1 пункту 7.2 загальної частини договору страхування передбачено,що страхувальник зобов`язаний дотримуватися умов та зобов`язань, передбачених даним договором;
- відповідно до п.8.3 п. 8 загальної частини договору страхування, страхувальник з місця події повинен сповістити та викликати на місце події відповідні держані компетентні органи (МВС, Поліції, ДСНС тощо) та дочекатися їх приїзду з метою обов`язкового реєстрації та оформлення події... здійснити інші необхідні процедури,передбачені правилами дорожнього руху;
- для визнання випадку (примітка -ДТП) страховим в період дії воєнного чacy, як вказано в підп. 16.1.1. пункту 16.1 загальної частини договору, страхувальник повинен був забезпечити дотримання пункту 8.3. загальної частини договору страхування, a cаме: з місця події сповістити та викликати на місце події відповідні держані органи, зокрема, поліцію, з метою оформлення події;
- підпунктом 12.1.5 пункту 12.1 загальної частини договору страхування визначено, що «несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин та /або невиконання страхувальником або особою,допущеною до керування Т3, інших обов`язків за договором, або створення страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків є підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування або зменшення його розміру.
На підставі вищевикладеного, страховиком було відмовлено y виплаті страхового відшкодування по причині невиконання позивачем п.8.3., п. 7.2.1, підп.16.1.1 п.16 Загальної частини договору страхування.
У відповідь на лист страховика (відповідач по справі), 06 червня 2023 року ОСОБА_2 направила страховику претензію щодо виплати страхового відшкодування, однак відповіді, у встановлений претензію строк, отримано не було.
Так, згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Визначальною ознакою договору є мета його укладення. Статтею 627 цього ж Кодексу передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Статтею 213 ЦК України встановлено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (частини перша та друга).
Правила тлумачення змісту правочину визначено частиною третьою статті 213 ЦК України, яка передбачає, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
За змістом частини четвертої статті 213 ЦК України, якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначено загальні способи, що застосовуються при тлумаченні, які втілюються у трьох рівнях тлумачення.
Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.
Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також із намірами сторін, які вони виявляли при вчиненні правочину, а також із чого вони виходили при його виконанні.
Третім рівнем тлумачення (якщо перші два не дали результатів) є врахування: а) мети правочину, б) змісту попередніх переговорів, в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше у правовідносинах між собою), г) звичаїв ділового обороту; ґ) подальшої поведінки сторін; д) тексту типового договору; е) інших обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, оскільки договір є видом правочину (в даному випадку, двосторонній правочин) тлумаченню підлягають умови договору за правилами, встановленими статті 213 ЦК України.
Підставою для тлумачення судом договору є наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всього договору/його частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст правочину/його частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити його намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючи умови угоди. Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту договору/його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст договору/його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.
Метою тлумачення правочину є з`ясування його змісту, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.
Таким чином, при вирішенні питання щодо тлумачення умов договору, суду необхідно встановити наявність між сторонами договору спору, перевірити та встановити в чому полягає порушення прав позивача і чи дійсно є обставини, на які посилається позивач достатніми підставами для застосування статті 213 ЦК України.
Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. Звідси, тлумачення не може створювати, а тільки роз`яснювати вже існуючі умови угоди.
З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені ст.213 ЦК України.
Зміст договору, як встановлено ст.628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Також, за приписами статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Позивач у даній справі просить розтлумачити пункти 8.3 та 8.4 загальної частини та 1.16 особливої частини договору від 11 серпня 2022 року.
Як зазначалося вище, за змістом пункту 8.3 п. 8 загальної частини договору страхування, страхувальник у разі настання страхового випадку, зобов`язаний з місця події сповістити та викликати на мicце події відповідні державні компетентні органи (МВС, Поліції, ДСНС тощо) та дочекатися їх прибуття з метою обов`язкового реєстрації та оформлення події.
Відповідно пункту 8.4. загальної частини договору страхування:
Відповідно до п. 1.16 особливої частини договору від 11 серпня 2022 року в період дії воєнного стану та протягом 3 місяців після скасування або припинення воєнного стану, за наступними подіями (ризиками) страховим випадком визнається: ДТП - при виконанні страхувальником та особою, допущеною до керування ТЗ, пункту 8.3 загальної частини договору (крім випадків передбачених п. 8.4.1 загальної частини цього договору).
На думку суду зазначені умови договору не містять невизначеності і незрозумілості буквального значення слів і понять, які б заважали сторонам при його підписанні з`ясувати його дійсний зміст.
Також суд вважає, що позивач шляхом пред`явлення даного позову намагається встановити певні обставини, а саме обов`язок відповідача сплатити суму страхового відшкодування за дорожньо-транспорту пригоду, що сталась 25 квітня 2023 року, що суперечить законодавчо визначеним правилам тлумачення правочину.
Проаналізувавши зміст договору та враховуючи положення ст.213 ЦК України, суд приходить до висновку, що, подаючи зазначений позов позивач фактично порушив питання не про тлумачення умов договору для усунення неясностей та суперечностей у трактуванні умов договору, в якому відсутні незрозумілі слова, поняття, терміни, які б унеможливлювали з`ясувати сторонам їх дійсні наміри при підписанні договору, а про встановлення обов`язку відповідача сплатити суму страхового відшкодування.
Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» про тлумачення правочину - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 03 жовтня 2024 року.
Суддя О.Л. Бусик