ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6528/24 Справа № 2-3444/07 Суддя у 1-й інстанції - Ан О.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №2-3444/2007 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Виконавчого комітету Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу про визнання права власності на забудову, за апеляційною скаргою Криворізької міської ради на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2007 року, ухвалене у складі судді Ан О.В., -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу про визнання права власності на забудову.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради №272 від 09 червня 1995 року в гаражному кооперативі «Клеверний лист» були виділені земельні ділянки для будівництва гаражів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , але в зв`язку з тим, що інші власники земельних ділянок для будівництва гаражів не мали фінансової змоги побудувати гаражі, ними вказані недобудовані гаражі були продані позивачу, що підтверджено випискою протоколу засідання правління ГБК «Клеверний лист», а також договором купівлі-продажу гаражів і письмовими розписками про одержання коштів власниками.

Нотаріально договір купівлі-продажу не оформлювався, так як у вищеперерахованих осіб не було оформлено право власності на недобудовані гаражі.

У зв`язку з тим, що недобудовані гаражі почали руйнуватись, позивач своїми власними силами і коштами здійснив повну їх реконструкцію, тобто фактично збудував на їхньому місці закінчені будівництвом гаражі і об`єднавши їх, отримав нові 4 об`єкти нерухомого майна, згідно схематичного плану Криворізького БТІ, а саме: ремонтний бокс А-1, площею 314,4 м2. для використання його під шино монтажні роботи, автомагазин, слюсарні і рихтовані роботи; ремонтний бокс Б-1, площею 248,4 м2 для використання його під кафе, розвал-сходження коліс автомобіля і слюсарні роботи; ремонтний бокс В-1, площею 36,2 м2 для використання його для ремонту електрообладнання; ремонтний бокс Г-1 площею 86,3 м2 для використання його також для слюсарних робіт.

З метою узаконення вказаних об`єктів будівництва позивач звернувся в Криворізьке БТІ і комунальним підприємством «Криворізьке Бюро технічної інвентаризації» були виконані: зведений акт вартості будівель і споруд, складений схематичний план будівель, проведений оціночний акт будівель, складений поверховий план, а також експлікація, а також зроблена пропозиція на розгляд Довгинцівського виконкому про те, щоб присвоїти комплексу будівель поштову адресу в зв`язку з тим, що комплекс будівель, користувачем яких є позивач не мало поштової адреси.

З метою повного узаконення вказаних об`єктів позивач також звернувся до ТОВ «НВП`КРГЕОПРОЕКТ», однак йому надійшло повідомлення, що відповідно до висновку державної землевпорядної експертизи по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по об`їзній дорозі в районі шахти «АРТЕМ-2» для реконструкції існуючих гаражів та незавершених будівництвом боксів, позивачу необхідно доповнити пакет документів правом власності на споруди, розташовані на земельній ділянці.

У зв`язку з наведеним, вище позивач просив суд визнати за ним право власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, розташованого в комплексі будівель на об`їзному автошляху в районі шахти «Артем-2».

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2007 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, розташованого в комплексі будівель на об`їзному автошляху в районі шахти «Артем-2»: ремонтний бокс А-1 площею 314,4 м2 в тому числі підвал «А п/о» площею 104,0 м2; ремонтний бокс Б-1 площею 248,4 м2, в тому числі підвал «Б п/о» площею 124,2 м2; ремонтний бокс В-1 площею 36,2 м2, в тому числі підвал «В п/о» площею 11,2 м2; ремонтний бокс Г-1 площею 86,3 м2, в тому числі підвал «Г п/о» площею 41,6 м2.

В апеляційній скарзі Криворізька міська рада ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Криворізька міська рада не була залучена до участі у розгляді справи в той час як самочинно збудовані позивачем приміщення збудовані на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності міста.

У відзиві позивач з доводами, наведеними в апеляційній скарзі, не погодився та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Від представника позивача адвоката Ліфшиць З.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване її перебуванням в день і час слухання даної справи (02.10.2024р. о 14год. 20хв.) у судовому засіданні по іншій справі №160/20138/24 за позовом ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Кріворізької міської ради.

Дана інформація не була підтверджена документально, але за інформацією сайту «Судова влада» в день розгляду даної справи, справа №160/20138/24 за позовом ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Кріворізької міської ради, яка перебуває в провадженні Дніпровського окружного адміністративного суду, до розгляду не призначалась.

Від представника відповідача Криворізької міської ради Паламарчук Є.П. також надійшла заява про підтримання апеляційної скарги та неможливість прибути в судове засідання через зайнятість в інших судових процесах.

При цьому представником надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що Криворізьку міську раду уповноважені представляти не тільки ОСОБА_7 , а ще 18 осіб.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, які надали, на переконання суду, необґрунтовані клопотання про відкладення розгляду справи, з чого можна зробити висновок про волевиявлення останніх, направлене на затягування розгляду справи, або про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В даному випадку колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, на земельних ділянках, що були виділені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 для будівництва гаражів позивачем самочинно було побудовано 4 об`єкта нерухомого майна, а саме: ремонтний бокс А-1, площею 314,4 м2. для використання його під шино монтажні роботи, автомагазин, слюсарні і рихтовані роботи; ремонтний бокс Б-1, площею 248,4 м2 для використання його під кафе, розвал-сходження коліс автомобіля і слюсарні роботи; ремонтний бокс В-1, площею 36,2 м2 для використання його для ремонту електрообладнання; ремонтний бокс Г-1 площею 86,3 м2 для використання його також для слюсарних робіт.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Із змісту статті випливає, що для того, щоб будівництво не було самочинним, необхідною є наявність таких вимог: земельна ділянка повинна бути відведена для зведення житлового будинку, будівлі, споруди або іншого нерухомого майна; повинен бути належним чином оформлений дозвіл на забудову або належно затверджений проект; при забудові не були здійснені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно із ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст.376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст.376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (пункт 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»). Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Верховний Суд у постанові від 25.08.2020 по справі №760/21223/17-ц зазначає, що вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що на підставі частини 3 статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038- VI , а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

В даному випадку суд першої інстанції залишив поза увагою те, що у спірних правовідносинах належним відповідачем має бути Криворізька міська Рада, оскільки земельна ділянка площею 0,1243 га з кадастровим № :03:023:0022 належить до комунальної власності міста, а отже її законним розпорядником виступає саме Криворізька міська Рада, як представник власника відповідної територіальної громади.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача, замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Аналогічна норма щодо залучення належного відповідача, або співвідповідача ЦПК України діяла на час розгляду справи судом (ст.33 ЦПК України в редакції від 18.03.2004р.)

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) дійшла висновку про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, розташованого в комплексі будівель на об`їзному автошляху в районі шахти «Артем-2»: ремонтний бокс А-1 площею 314,4 кв.м. в тому числі підвал «А п/о» площею 104,0 кв.м.; ремонтний бокс Б-1 площею 248,4 кв.м. в тому числі підвал «Б п/о» площею 124,2 кв.м.; ремонтний бокс В-1 площею 36,2 кв.м. в тому числі підвал «В п/о» площею 11,2 кв.м.; ремонтний бокс Г-1 площею 86,3 кв.м. в тому числі підвал «Г п/о» площею 41,6 кв.м., суд першої інстанції не залучив до участі у справі, як належного відповідача, Криворізьку міську раду, яка є представником власника земельної ділянки площею 0,1243 га з кадастровим № :03:023:0022 територіальної громади міста, оскільки вказана земельна ділянка належить до комунальної власності міста, тобто спірні правовідносини безпосередньо стосуються прав, інтересів та обов`язків Криворізької міської ради.

Усунути вказаний недолік суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень в межах апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Криворізької міської ради підлягає задоволенню, а рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2007 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову задоволенні позову з вищенаведених підстав.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено 1 816,80 грн судового збору, дана сума підлягає стягненню з позивача на користь Криворізької міської ради.

Керуючись статтями 367, 369, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до територіальної громади в особі виконавчого комітету Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу про визнання права власності на забудову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Судді: