КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/4408/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/116/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року, ухваленого під головуванням судді Шевчука А.В.,-

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 лютого 2021 року о 05 год 19 хв ОСОБА_2 на особистій сторінці в соціальній мережі Facebookза посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 поширив інформацію, яка не відповідає дійсності та принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року названий позов задоволено частково.

Визнано такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 о 05:19 ОСОБА_2 на його особистій сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині твердження: «ІНФОРМАЦІЯ_8).»

Зобов`язаноОСОБА_2 видалити поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 о 05:19 на його особистій сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» інформацію за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині твердження: «ІНФОРМАЦІЯ_8).»

Визнанотакою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на його особистій сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) в частині твердження: «" ІНФОРМАЦІЯ_9.

ІНФОРМАЦІЯ_10:

ІНФОРМАЦІЯ_11?».

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) видалити поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на його особистій сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» інформацію за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) в частині твердження: «" ІНФОРМАЦІЯ_9.

ІНФОРМАЦІЯ_10:

ІНФОРМАЦІЯ_11?».

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 гривня.

Зобов`язано ОСОБА_2 опублікувати резолютивну частину судового рішення у даній справі на його особистій сторінці у соціальній мережі «Фейсбук», на якій була розміщена неправдива інформація стосовно ОСОБА_1 .

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 449 грн 00 коп. в рахунок часткової компенсації сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлено, що головою Ради громадського контролю Національного антикорупційного бюро України (далі - РГК НАБУ) ОСОБА_2. на особистій сторінці в соціальній мережі Facebook 22 лютого 2021 року о 05 год 19 хв за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_12 було опубліковано інформацію наступного змісту:

«ІНФОРМАЦІЯ_13.

ІНФОРМАЦІЯ_14.

ІНФОРМАЦІЯ_15 (полная история ІНФОРМАЦІЯ_16)ю

ІНФОРМАЦІЯ_17.

ІНФОРМАЦІЯ_18!».

В межах наведеної публікації міститься посилання ІНФОРМАЦІЯ_19, при переході за яким з`являється інша публікація, поширена Відповідачем на його особистій сторінці в Facebook 29 грудня 2020 року наступного змісту:

« ІНФОРМАЦІЯ_20.

ІНФОРМАЦІЯ_21.

ІНФОРМАЦІЯ_22.

ІНФОРМАЦІЯ_23 (

ІНФОРМАЦІЯ_24.

ІНФОРМАЦІЯ_25).

ІНФОРМАЦІЯ_26.

ІНФОРМАЦІЯ_27.

ІНФОРМАЦІЯ_10:

ІНФОРМАЦІЯ_28

ІНФОРМАЦІЯ_29:)

ІНФОРМАЦІЯ_30.

ІНФОРМАЦІЯ_31.

ІНФОРМАЦІЯ_32 :)

ІНФОРМАЦІЯ_33»

В коментарях до вказаної публікації відповідачем - ОСОБА_17 опублікував коментар наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_34».

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що поширена ОСОБА_2 інформація є недостовірно, та такою, що грубо порушує його права, посягає на його честь, гідність та ділову репутацію.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції частково задовольнив названий позов, виходячи з того, що поширенням негативної, недостовірної інформації порушено особисті немайнові права ОСОБА_1 . Решта інформації зазначеної у вказаних публікаціях на особистій сторінці відповідача в соціальній мережі Facebook є фактичними твердженнями, описом подій, фотознімку, містять фактичні данні, в тому числі про поновлення ОСОБА_1 на посаді за рішенням суду.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим.

Так, у статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справа № 536/911/21 (провадження № 61-4812св23) зазначено, що:

«У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 753/13197/18 (провадження № 61-7891св21) зазначено, що:

«недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що:

«вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.»

Так, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 просив визнати недостовірною інформацію, опубліковану та поширену ОСОБА_2 на особистій сторінці в соціальній мережі Facebook.

Колегія суддів вважає, що зазначення ОСОБА_2 інформації у публікації, є оціночними судженнями, правдивість яких не можна перевірити на предмет їх дійсності.

Зазначені у публікації висловлювання є вираженням суб`єктивної думки і поглядів ОСОБА_2 і не свідчать про приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 .

Відтак, оспорювані висловлювання відносно особи ОСОБА_1 у публікації є оціночними судженнями, оскільки відображають власні думки ОСОБА_2 засновані на баченні певних політичних подій, є оцінкою отриманої інформації та власними висновками щодо цієї інформації. Такі висновки не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довів, що опублікована на особистій сторінці відповідача в соціальній мережі Facebook інформація є твердженням про факти, а не оціночним судженням, що оспорювана ним інформація порушувала його особисті права, або завдала шкоди його особистим благам, призвела до негативних наслідків внаслідок її поширення, не надав доказів того, що метою поширення вказаної інформації було саме намагання принизити його честь, гідність та ділову репутацію.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду від 27 лютого 2023 року ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8 172 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 8 172 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 26 січня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В.Кулікова

С.Г. Музичко