Провадження №: 2/755/233/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.

при секретарі судових засідань - Назаровій І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Лисак М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження питання про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи з самостійними вимогами у цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

05.10.2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, яка 06.10.2023 року у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передана в провадження судді Коваленко І.В.

13.11.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрите провадження у цивільній справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

22.01.2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва від ОСОБА_3 надійшла позовна заява про стягнення аліментів. Просить суд: залучити її у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у справі № 755/15236/23; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі 30 000,00 гривень щомісячно.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 , 1950 року народження є пенсіонеркою. Остання отримує пенсію у розмірі 3 614,23 грн., інших джерел доходів не має, є внутрішньо-переміщеною особою, проживала тривалий час в м.Херсон у тому числі і під час окупації. Станом на дату звернення із позовною заявою, ОСОБА_3 хворіє на онкологію, має тяжкий діагноз: гострий мієлоїдний лейкоз, М2 по ФАБ класифікації, перший гострий період 2 групи. Час від часу перебуває на стаціонарному лікуванні у КНП КОР «Київський обласний онкологічний диспансер», доходів ледь вистачає на харчування. Щоб оплачувати вартість лікування ОСОБА_3 вимушена звертатись за допомогою до свого сина - ОСОБА_2 , оскільки немає таких коштів. У зв`язку із відсутністю іншого способу оплатити витрати лікування, остання вимушена звертатись до суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 . Вважає, що достатньою сумою аліментів зважаючи на стан її здоров`я має становити 30 000 грн. ОСОБА_2 працює на посаді завідувача воєнного-наукового сектору Державної спеціальної служби транспорту Міністерства Оборони України, має стабільний дохід та змогу утримувати матір.

У судовому засіданні головуючим суддею поставлено питання про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 у цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала щодо залучення в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та прийнятті позовної заяви про стягнення аліментів - ОСОБА_3 .

Представник відповідача - адвокат Лисак М.Ю. у судовому засіданні не заперечував щодо залучення в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та прийнятті позовної заяви про стягнення аліментів - ОСОБА_3 .

Суд, заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно ст.52 ЦПК України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Натомість за вимогами ч.3 ст.53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно із ст.195 ЦПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження, застосовуються положення статей 193 і 194 цього Кодексу.

Так відповідно до ч.2 ст.193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

За сформованою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01 серпня 2019 року у справі № 916/1743/18, від 12 червня 2019 року у справі № 916/542/18 та від 14 вересня 2021 року у справі № 909/243/18, ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Верховний Суд наголосив на відмінностях між цими поняттями "предмет спору" та "предмет позову". Зокрема, предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Предметом позову у даній справі є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Натомість предметом позову в позовній заяві ОСОБА_3 є стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання непрацездатної матері.

З наведеного слідує, що позовна заява ОСОБА_3 безпосередньо не спрямована на предмет спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_3 не стосуються предмету спору, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та відмовити їй у прийняття позовної заяви.

З урахуванням застосування до позову третьої особи положення ст.194 ЦПК України, зокрема її частини третьої (зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини другої статті 193 цього Кодексу), така ухвалою суду повертається заявнику, а копія долучається до матеріалів справи.

Суд вважає за потрібне зазначити, що відмова у прийнятті позовної заяви не свідчить про обмеження ОСОБА_3 у здійсненні права на судовий захист, адже позовні вимоги можуть бути заявлені у самостійному позові.

Статтею 129 Конституції України та частиною третьою статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Згідно частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у розгляді справи, у випадках та порядку, встановленому ЦПК України.

Особа не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, зокрема ухвали суду першої інстанції, у випадку, якщо таке право прямо передбачено процесуальним законом.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, міститься у частині першій статті 353 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України в апеляційному порядку окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому, при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

За приписами частини шостої статті 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржена.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду в порядку статті 353 ЦПК України.

Наслідком відмови у прийнятті такої заяви є повернення її позивачу.

Водночас, пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) (частина дев`ята статті 10 ЦПК України).

У справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Отже, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.

Зважаючи на те, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, суд дійшов висновку, що на ухвалу суду про повернення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 квітня 2019 року в справі № 369/11526/16-ц (провадження № 61-44511св18), від 01 листопада 2021 року в справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного тексту ухвали, залежно від складності справи, може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Частиною першою статті 354 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.53, 193, 194, 197, 198, 258-261,353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У залученні ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та у прийнятті позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Повернути ОСОБА_3 подану нею позовну заяву разом з додатками.

Роз`яснити ОСОБА_3 її право звернутися з даними позовними вимогами до суду в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://dn.ki.court.gov.ua.

Повний текст ухвали виготовлений 26 січня 2024 року.

Суддя І.В.Коваленко