Справа №295/5323/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

у складі: головуючого судді Кузнєцова Д.В.

за участі секретаря с/з Карпішиної С.С.

старшого державного виконавця Побігача А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козак Т.П., погоджене в.о. начальника відділу Расеньчук К.М., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козак Т.П. звернулася до суду з вказаним поданням, посилаючись на те, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження за №75642787, відкрите на підставі виконавчого листа №295/5323/22, виданого 11.07.2024 року Богунським районним судом м. Житомира про визначення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Державний виконавець зазначає, що 02.08.2024 року у приміщенні відділу ДВС ОСОБА_1 відмовилася від отримання винесених 29.07.2024 року постанов про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні та про стягнення виконавчого збору. На наступний день, тобто 03.08.2024 року, виконавцем з метою виконання виконавчого листа було здійснено вихід за адресою місця проживання дитини ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 , де біля під`їзду даного будинку ОСОБА_1 , яка перебувала разом із дитиною, повідомила, що не заперечує у спілкуванні дитини із бабусею та дідусем, натомість проти спілкування батька з дитиною. Під час спілкування з ОСОБА_1 неможливо було навіть спробувати спілкування батька ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_5 та усунути перешкоди тому, що постійно вмішувався батько боржниці ОСОБА_6 . Узв`язку із невиконанням рішення суду боржником 05.07.2024 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження». У подальшому 10.08.2024 року державним виконавцем з метою виконання рішення суду здійснено черговий вихід за адресою місця проживання дитини, де боржник двері не відчинила, про що складено відповідний акт про невиконання судового рішення. Також 12.08.2024 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у подвійному розмірі. За словами державного виконавця, рішення до теперішнього часу не виконано, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного їй майна і доходів.

З огляду на викладене, державний виконавець просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон гр. ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням.

У судовому засіданні державний виконавець подання підтримав з підстав, у ньому викладених, просив його задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали подання, вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Богунському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №75642787 із виконання виконавчого листа №295/5323/22, виданого 11.07.2024 року Богунським районним судом м. Житомира, про визначення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступного способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

до досягнення сином (онуком) семирічного віку:

кожну суботу тижня з 10:00 год. до 12:30 год. за місцем проживання дитини у присутності матері дитини; якщо робочий день матері припадає на суботу, побачення з дитиною переноситься на неділю з 10:00 год. до 12:30 год.

Після досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , семирічного віку визначено ОСОБА_2 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні із сином:

- кожну середу тижня з 18:00 год. до 20:00 год. без присутності матері дитини, але з урахуванням бажання дитини, її психологічного і фізичного стану та обставин, які можуть виникнути, у тому числі за місцем проживання батька; кожну першу та третю суботу місяця, а також другу та четверту неділю місяця із 12:00 год. до 17:00 год. без присутності матері дитини, але з урахуванням бажання дитини, її психологічного і фізичного стану та обставин, які можуть виникнути, у тому числі за місцем проживання батька.

Після досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , семирічного віку визначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні із онуком:

- кожну першу та третю суботу місяця, а також другу та четверту неділю місяця із 12:00 год. до 15:00 год. без присутності матері дитини, але з урахуванням бажання дитини, її психологічного і фізичного стану та обставин, які можуть виникнути.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві на виїзд з України ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до редакції ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).

Згідно зі статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 вказаного вище Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням інших органів, що підлягає примусовому виконанню - до виконання зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Оскільки, відповідно до положень ст. 441 ЦПК України подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Невиконання боржником самостійно зобов`язань упродовж строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Обмеження у праві виїзду за кордон може бути застосовано не автоматично, а за встановлення необхідності застосування такого заходу з урахуванням обставин справи при доведеності факту ухилення з боку боржника. Нарешті, усі обмеження прав громадян залишати свою країну повинні бути виправдані конкретними обставинами справи.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року в справі «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Зі змісту подання та доданих до нього матеріалів суд вбачає, що 29.07.2024 року державним виконавцем Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козак Т.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження із виконання виконавчого листа №295/5323/22, виданого 11.07.2024 року Богунським районним судом м. Житомира на виконання рішення суду про визначення ОСОБА_2 способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 . Із метою примусового виконання указаного листа державним виконавцем двічі здійснювався вихід за місцем проживання дитини, де в першому випадку мало місце втручання батька боржника в процес виконання рішення суду, а в другому випадку виконавець не зміг потрапити до приміщення квартири, в якій проживає дитина, оскільки двері указаної квартири були зачинені.

Суд зауважує, що Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а саме за ухилення від їх виконання.На переконання суду, подання не містить достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту свідомого й послідовного ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань за виконавчим листом №295/5323/22, оскільки виконавче провадження фактично було відкрито тільки за два тижні до звернення державного виконавця із указаним поданням до суду, виконавцем з метою виконання рішення суду двічі здійснювався вихід за місцем проживання дитини, де 03.08.2024 року зафіксований факт втручання батька боржника в процес виконання рішення суду, а з`ясувати причини невиконання рішення суду боржником ОСОБА_1 10.08.2024 року (зокрема, цілеспрямоване ігнорування свого обов`язку, хвороба, робота, відрядження тощо) державному виконавцю не вдалось, що не дає можливості суду на даний час достеменно встановити факт навмисного ухилення боржника від виконаннярішення суду.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та зміст подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя Д.В. Кузнєцов