ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1715/23

Провадження № 22-ц/4820/1704/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року, суддя Безкровний І.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція», (далі - ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом»), в якому з урахуванням зміни предмету позову просив визнати незаконним та скасувати наказ по ВП «ХАЕС» №6141-к від 27.11.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на посаді машиніста двигунів внутрішнього згоряння шостої групи турбінного цеху ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 933,07 грн. за кожен день вимушеного прогулу, починаючи з 28.11.2023 року по день фактичного виходу на роботу.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він працював машиністом двигунів внутрішнього згоряння турбінного цеху ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» до 27.11.2023 року, коли його було звільнено за наказом №6141-к від 27.11.2023 року на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України, у зв?язку із нез`явленням на роботу більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Так, 22.05.2023 року, під час перебування у щорічній відпустці, він захворів, у зв`язку з чим було оформлено відповідного листа тимчасової непрацездатності з 22.05.2023 року по 20.06.2023 року.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 80 КЗпП України, 21.06.2023 року йому було продовжено щорічну відпустку. Однак 26.06.2023 року він знову захворів та був змушений лікуватися до 20.11.2023 року.

21.11.2023 року його відпустку було знову продовжено до 24.11.2023 року.

27.11.2023 року він прийшов на роботу згідно з правилами внутрішнього розпорядку та графіку роботи, однак ознайомивши його з розпорядженням начальника турбінного цеху ВП «ХАЕС» №1238 від 27.11.2023 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », його до роботи не допустили.

У п. 2 цього розпорядження позивачу було визначено робоче місце у прим. 420 ЛБК та встановлено графік роботи №11, з 07:45 год. до 16:45 год. з обідньою перервою з 12:00 год. до 13:00 год. Протягом усього робочого дня 27.11.2023 він перебував на визначеному робочому місці та готувався до чергової перевірки знань з ПТЕ, ППБ, ПНЯРБ, правил Держпраці (НПАРП) і ФЗ, ПОП. Наприкінці робочого дня, приблизно о 16:35 год. позивачу повідомили, що він звільнений.

Вказав, що 27.11.2023 року він з?явився на роботу, був на визначеному йому робочому місці та виконував завдання керівника ТЦ, готувався до чергової перевірки знань. Таким чином, на момент звільнення у роботодавця не було підстав вважати, що він перебуває у стані тимчасової непрацездатності, який закінчився 20.11.2023 року, коли він використовував щорічну відпустку.

Умовою звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є відсутність працівника на роботі протягом чотирьох місяців підряд, але вихід працівника хоча б на один день перериває обчислення цього строку.

На момент звільнення він був членом Первинної профспілкової організації Хмельницької АЕС, але адміністрація ВП «ХАЕС» не звернулася до ППО ХАЕС із письмовим поданням, згідно із вимогами ст. 43 КЗпП України в той же час, хоча ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» і передбачає, що у період дії воєнного стану норми ст. 43 КЗпП України не застосовуються, але ВП «ХАЕС» неодноразово звертався до ППО ХАЕС із поданнями на звільнення інших працівників у період 2022-2023 років. Роботодавцем також було допущено порушення вимог ст. 47 КЗпП України, оскільки для отримання копії наказу про звільнення позивач був вимушений самостійно звернутися до відділу кадрів ВП «ХАЕС» 21.12.2023 року.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.06.2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вказав, що звільнення позивача є правомірним, оскільки з 26.06.2023 року по 20.11.2023 року, більше чотирьох місяців поспіль ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю та фактично у день свого звільнення до роботи не став через те, що був відсторонений від роботи розпорядженням свого керівника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги вказав, що судом не враховано тієї обставини, що 27.11.2023 року він приступив до роботи, оскільки зокрема, перебував у визначеному кабінеті для підготовки до чергової перевірки знань з правил техніки безпеки.

Вказав, що його було звільнено не у період тимчасової непрацездатності чи то відпустки, а вже після виходу на роботу.

Хоча він і не став до самостійної роботи, однак йому було визначено робоче місце та встановлено графік роботи, за перший робочий день він отримав заробітну плату.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» зазначило, що позивач у період з 26.06.2023 року по 20.11.2023 року перебував на безперервному лікарняному, що є законною підставою для його звільнення.

27.11.2023 року ОСОБА_1 перебував у приміщенні заступника начальника цеху по роботі з персоналом, оскільки він не був допущений до роботи, відтак посилання позивача на те, що він приступив до роботи в цей день є необґрунтованим.

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача в суд не з`явився, про судове засідання був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 22.11.1996 року працює у ВП «Хмельницька АЕС» на посаді машиніста двигунів внутрішнього згоряння (а.с. 70).

03.04.2023 року ВП «ХАЕС» видало наказ №2010 про надання відпустки ОСОБА_1 на 34 календарні дні, з 27.04.2023 року по 30.05.2023 року (а.с. 71).

22.05.2023 року, під час перебування ОСОБА_1 у відпустці, йому було відкрито листок непрацездатності №7982971-1, який було закрито 02.06.2023 року. Причиною непрацездатності вказано тимчасову непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві, категорія медичного висновку захворювання або травма загального характеру (а.с. 72).

03.06.2023 року позивачу було відкрито листок непрацездатності №7178992-1, який було закрито 20.06.2023. Причиною непрацездатності вказано тимчасову непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві, категорія медичного висновку захворювання або травма загального характеру (а.с. 73).

З огляду на те, що позивач під час своєї щорічної відпустки перебував протягом 10 днів на лікарняному, йому було продовжено відпустку на 5 днів, у період з 21.06.2023 року по 25.06.2023 року включно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про відпустки».

У період часу з 26.06.2023 року по 20.11.2023 року включно ОСОБА_1 перебував на безперервному лікарняному, протягом якого йому було відкрито та закрито 18 лікарняних листів поспіль. Причинами непрацездатності встановлено тимчасову непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві, категорія медичних висновків захворювання або травма загального характеру (а.с. 74-91, 92-99, 100-101).

Зважаючи на ту обставину, що позивач протягом 10 днів перебував на лікарняному під час своєї щорічної відпустки, йому на підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про відпустки» було продовжено відпустку на 5 днів, а саме з 21.11.2023 року по 25.11.2023 року включно.

У доповідній записці начальника ТЦ Гришка Є. №2353 від 17.11.2023 року «Щодо тривалого лікарняного ОСОБА_1 » на ім`я генерального директора ВП «Хмельницька АЕС» Козюри А. зазначено, що машиністу двигунів внутрішнього згоряння 6 групи ТЦ ОСОБА_1 з 27.04.2023 року по 30.05.2023 року було оформлено щорічну відпустку тривалістю 34 календарних дні. При цьому, до початку відпустки ОСОБА_1 не пройшов чергову перевірку знань з ПТЕ (планова дата чергової перевірки 05.05.2023 року). ОСОБА_1 , з його слів, мав намір після виходу з відпустки звільнитися з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. Під час перебування у відпустці з 22.05.2023 року по 20.06.2023 року він перебував на лікарняному (тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві), в подальшому, з 21.06.2023 року по 25.06.2023 року йому була продовжена відпустка. З 26.06.2023 року по 15.11.2023 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному (тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві), тобто має місце нез`явлення на роботу більше 4 місяців поспіль унаслідок тимчасової непрацездатності. Тривала відсутність МДВЗ ОСОБА_1 не дозволяє забезпечити штатну роботу персоналу зміни, а потребує внесення змін у графіки роботи інших МДВЗ з метою врахування відпусток, навчання персоналу. З огляду на це, начальник ТЦ ОСОБА_2 просив розглянути можливість звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення відпустки (а.с. 9, 102).

Відповідно до наказу ВП «Хмельницька АЕС» №6141-к від 27.11.2023 року, позивач ОСОБА_1 був звільнений з посади машиніста двигунів внутрішнього згоряння турбінного цеху ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» з 27.11.2023 року на підставі доповідної записки ТЦ №2353 від 17.11.2023 року у зв`язку із нез`явленням на роботу більше 4 місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності (п. 5 ст. 40 КЗпП України). Копія відповідного наказу була отримана позивачем 21.12.2023 року. При цьому, згідно з актом від 27.11.2023 року, цього ж дня о 16:40 год. ОСОБА_1 було надано для ознайомлення наказ №6141-к від 27.11.2023 року про його звільнення, однак після ознайомлення з наказом, ОСОБА_1 відмовився проставити власноручний підпис щодо ознайомлення з цим наказом, а також в особистій картці, з огляду на що 28.11.2023 року копія цього наказу була надіслана позивачу поштою (а.с. 6, 7, 106, 107, 108-109, 110).

Згідно з розпорядженням начальника ТЦ Гришка Є. №1238 від 27.11.2023 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », у зв`язку з тим, що МДВЗ 6 групи ОСОБА_1 перебував на лікарняному та вчасно не пройшов чергову перевірку знань з ПТЕ, ППБ, ПНЯРБ, правил Держпраці (НПАОП) і ФЗ (планова дата чергової перевірки 05.05.2023 року), з ПОП (планова дата чергової перевірки 19.09.2023 року), машиніста двигунів внутрішнього згоряння 6 групи, ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 27.11.2023 року, а також зобов`язано МДВЗ 6 групи ОСОБА_1 працювати по графіку №11 з 07:45 год. до 16:45 год. (обідня перерва з 12:00 год. до 13:00 год.) на робочому місці в ЛБК (прим. 420), при цьому подальший порядок його роботи було вирішено визначити окремим ОРД (а.с. 8).

Так, згідно з п.п. 4.1.7.1, 4.1.9.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №0.ОК.1880.ПЛ-20 працівник, який не пройшов перевірку знань або передзмінного медичного огляду, до роботи не допускається (а.с. 111).

Як зазначається у п.п. 1.7-1.9 Інструкції з охорони праці для машиніста двигунів внутрішнього згоряння ВП «Хмельницька АЕС» №0.ТЦ.0182.ИО-20, допуск до самостійної роботи МДВЗ оформляється розпорядженням начальника цеху. Періодичність проходження: медогляду один раз у рік; повторного інструктажу з ОП один раз на квартал; спеціальне навчання один раз на рік; перевірку знань з ОП машиніст двигунів внутрішнього згоряння проходить у цеховій комісії один раз на рік. Контроль термінів перевірки знань здійснюється особисто МДВЗ та безпосереднім керівником НЗТЦ. Якщо дата чергової перевірки знань співпадає з відпусткою, вихідними або святковими днями, відрядженням, то перевірка знань проводиться достроково до встановленого графіком терміну (а.с. 112).

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у разі нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Верховний Суд у постановах від 19.01.2023 року у справі №210/906/21 (провадження №61-7116св22), від 29.03.2023 року у справі №305/2278/19 (провадження №61-2866св22) дійшов висновку, що застосування п. 5 ст. 40 КЗпП України передбачає одночасну наявність двох складових диспозиції цієї правової норми: установленого проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, а також факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу.

Норма п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України пов`язує переривання тимчасової непрацездатності працівника з його фактичним (фізичним) виходом на роботу та виконанням ним своїх посадових обов`язків і не пов`язана з продовженням первинного чи заведенням нового листка непрацездатності (постанова Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі №492/1155/16-ц, провадження №61-8544св18). Такі висновки узгоджуються із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 року у справі №210/906/21 (провадження №61-7116св22).

Статтею 46 КЗпП України встановлений вичерпний перелік випадків відсторонення працівника від роботи, відповідно до якої відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством. За змістом вищеназваної статті допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №755/6458/15-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 26.06.2023 року по 20.11.2023 року включно був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. У день свого звільнення, 27.11.2023 року до роботи не приступив, оскільки розпорядженням керівника з указаного дня був відсторонений від роботи по причині несвоєчасного проходження чергової перевірки знань з охорони праці.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 не виконував свої посадові обов`язки 27.11.2023 року, позаяк був відсторонений від роботи, що призупинило виконання ним своїх трудових обов`язків. Виплата заробітної плати за день, в якому позивача було звільнено з роботи, сама по собі, за наявності не скасованого розпорядження керівника про відсторонення його від роботи, не може підтверджувати виконання останнім своїх посадових обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У період дії воєнного стану норми ст. 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення роботодавцем вимог ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» колегія суддів до уваги не приймає, оскільки згідно положень вказаної статті законодавцем тимчасово, на період дії воєнного стану надано право роботодавцю звільнити працівника у період його тимчасової непрацездатності, натомість на роботодавця не покладено відповідного обов`язку видати наказ про звільнення тимчасового непрацездатного працівника саме у період його тимчасової непрацездатності.

Звільнення працівника на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливе до моменту приступлення до виконання працівником своїх трудових обов`язків, що роботодавцем у даній справі дотримано.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КзПП розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації, а також припинення трудового договору з домашнім працівником з ініціативи роботодавця відповідно до ст. 173-6 цього Кодексу), 2-5, 7 ст. 40 і п.п. 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Позивач не є обраним до складу виборних профспілкових органів, що створені на ХАЕС, відтак згода відповідного профспілкового органу при звільненні позивача згідно з положеннями ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не була потрібна.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова