03.10.2024 Провадження по справі № 2/940/438/24
Справа № 940/920/24

РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла баба заявниці - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, згідно з яким все її майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла онуці ОСОБА_1 , яка спадщину прийняла.

До складу спадкового майна належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,378 га, яка розташована в селі Горошків Білоцерківського району Київської області. Це майно належало ОСОБА_3 , чоловіку ОСОБА_2 .

Крім того зазначено, що у зазначеному житловому будинку ОСОБА_2 постійно проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_3 до дня його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом вони вели спільне господарство та спільний побут.

ОСОБА_1 вважає, що її бабуся ОСОБА_2 спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 прийняла фактично, так як до дня його смерті проживала з ним разом за однією адресою, вели спільне господарство. Однак, державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_2 , вказуючи, що ОСОБА_2 не були вчинені дії, які свідчать про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , а саме - подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини або постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За вказаних обставин, позивачка не має можливості реалізувати своє право на спадщину за заповітом.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 05.08.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У підготовче засідання позивачка ОСОБА_1 не прибула. Представник позивачки адвокат Порхун О.П. надала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи здійснювати за її відсутності та позивачки, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Тетіївської міської ради у підготовче засідання не прибув, через канцелярію суду подав клопотання про визнання позову у повному обсязі. Разом з тим, просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 7).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, на яку претендує позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємиця за заповітом, оскільки за життя ОСОБА_2 склала заповіт, згідно з яким все її майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла онуці ОСОБА_1 . Цей заповіт посвідчено державним нотаріусом Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко О.Г., зареєстровано в реєстрі за №, № 1-285, 1-286 (а. с. 8).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 29.05.2024, ОСОБА_4 , державний нотаріус П`ятої київської державної нотаріальної контори, щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті рідної баби, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка була спадкоємицею свого чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_2 , вказуючи, що ОСОБА_2 не були вчинені дії, які свідчать про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , а саме - подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини або постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а. с. 17).

Згідно з архівною довідкою (виданою з погосподарської книги 5 на 2016-2023 роки), виданою виконавчим комітетом Тетіївської міської ради від 10.02.2022 року за № 02-30/39, згідно номера по господарського обліку 01-0435-2 погосподарської книги № 5 архівного фонду Р-3 «Горошківська сільська рада» на 2016-2023 роки житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить померлому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 10).

Згідно з копією довідки, виданої виконавчим комітетом Горошківської сільської ради від 22.05.2007 № 328, ОСОБА_2 проживала разом із своїм чоловіком ОСОБА_3 до дня його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 , в АДРЕСА_1 , доглядала його, вела спільне господарство (а. с. 13).

Разом з тим, факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із чоловіком ОСОБА_3 на час прийняття спадщини встановлений рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 11.10.2021 у цивільній справі № 940/1057/21 за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, яке має преюдиційне значення для цієї справи.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує норми спадкового права Цивільного кодексу України та враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, тощо.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного пр вадження.

Відповідно до стате 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).

За статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

За змістом частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина перша статті 29 ЦК України).

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до частини другої ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини проживання підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи викладене та оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку, що позивачка довела належними, допустимими та достатніми доказами факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини.

Відтак, з огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 33 Конституції України, статтями 16, 29, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, статтями 3, 10, 12, 81,200, 206, 247, 264-268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду: 08 жовтня 2024 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК