ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1161/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/8082/21 Демчик Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідачаНовікова О. М.,
суддів:Василенко Л. І., Карпенко О. В. ,
за участю секретаряШирокової Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Манзар Тетяни Володимирівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна про розірвання договору довічного утримання, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна про розірвання договору довічного утримання у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А. О. про розірвання договору довічного утримання.

Позов обґрунтувала тим, що, за попередньою домовленістю, 07.10.2020 між нею та ОСОБА_1 був укладений договір довічного утримання за умовами якого останній зобов`язався довічно повністю утримувати її, забезпечувати харчуванням, доглядом, ліками, лікуванням, необхідною допомогою, та в разі смерті поховати.

Починаючи з дня підписання договору відповідач не виконує належним чином свої обов`язки щодо її утримання, а саме: не регулярно забезпечує її їжею, не здійснює прибирання в квартирі, не здійснює догляд за нею. Відповідач не надає їй утримання на визначену в договорі грошову суму в розмірі 2000,00 грн.

Підписуючи спірний договір вона сподівалася на те, що відповідач буде здійснювати за нею догляд самостійно, або хоча б найме доглядальницю, але він відмовив.

ОСОБА_1 не забезпечує її продуктами харчування. Купує їй продукти на її прохання та за її кошти. Комунальні послуги він оплачує за її кошти. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе за відповідачем обов`язків, вона позбавлена будь-якої допомоги та догляду, перебуває у скрутному матеріальному становищі, в силу свого віку та стану здоров`я, не має змоги вийти з квартири, придбати продукти харчування та готувати їжу, вимушена звертатись до сторонніх людей за допомогою. Цю допомогу їй надають знайомі та сусіди та соціальний працівник, від послуг якого вона не могла відмовитися, адже відповідач не надав їй догляду та необхідної допомоги.

Просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 07.10.2020 між нею та ОСОБА_1 , що зареєстрований в реєстрі за № 2479, посвідчений приватним нотаріусом Сопільняк А.О; скасувати обтяження, встановлені договором довічного утримання, допустити двосторонню реституцію та повернути сторони у первісне положення щодо права власності.

22.02.2022 до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. про розірвання договору довічного утримання у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення.

В зустрічному позові просив суд розірвати договір довічного утримання від 07.10.2020, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А. О., зареєстрований в реєстрі за № 2479, у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення та визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати, пов`язані з оформленням довіреності від 27.03.2020 року, якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 оформити спадкові права після померлого чоловіка ОСОБА_3 ; витрати, пов`язані з оформленням заповіту від 27.03.2020; витрати, пов`язані з оформленням спадкових справ ОСОБА_2 після померлого ОСОБА_3 та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 та витрати, пов`язані з оформленням договору довічного утримання від 07.10 2020 року, сума яких буде уточнена; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

03.11.2022 до суду надійшло клопотання представника відповідача про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом.

У заяві про збільшення позовних вимог представник відповідача просив суд: розірвати договір довічного утримання від 07.10.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., зареєстрований в реєстрі за № 2479, у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення та визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оформленням довіреності від 27.03.2020 року, якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 оформити спадкові права після померлого чоловіка ОСОБА_3 ; витрати, пов`язані з оформленням заповіту від 27.03.2020 року; витрати, пов`язані з оформленням спадкових справ ОСОБА_2 після померлого ОСОБА_3 та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 та витрати, пов`язані з оформленням договору довічного утримання від 07.10 2020,. Всього сума до стягнення скаладає 123 689,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 травня 2024 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна про розірвання договору довічного утримання залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна про розірвання договору довічного утримання у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення задоволено частково.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 07.10.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу за реєстровим № 2479, у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24000,00 грн. витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням договору довічного утримання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1233,54 грн. судового збору.

Додатковим рішення від 20.05.2024 доповнено резолютивну частину рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.05.2024 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 5000,00 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 протягом 14 місяців належним чином виконував умови договору довічного утримання, суд прийшов до висновку про його розірвання у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем, з підстав, що мають істотне значення. Також суд вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені ними у зв`язку з виконанням договору довічного утримання. ОСОБА_2 не довела, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував умови договору довічного утримання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Манзар Т. В. оскаржив його в апеляційному порядку.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 вважає, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 28000,00 грн. витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням договору довічного утримання на 123 689,00 грн. У даній частині неповнота встановлення судом обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин, в іншій частині рішення прийнято законно та обґрунтовано.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що ОСОБА_1 належно виконував обов`язки за договором довічного утримання від 07.10.2020 року (з 07.10.2020 року по 06.12.2021 року), тобто 14 місяців належним чином виконував умови договору довічного утримання, однак, судом хоча в рішенні суду зазначається про понесені витрати ОСОБА_1 за продукти харчування, купівлі ліків та оплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 і була передана у власність ОСОБА_1 відповідно до п.1 договору Довічного утримання, однак дані витрати не було стягнено з позивача.

Отже, судом першої інстанції при винесенні рішення не враховані наступні понесені витрати ОСОБА_1 під час належного виконання своїх зобов`язань передбачених Договором, а саме:

- витрати на придбання ліків для ОСОБА_2 у період з вересня 2020 року по листопад 2021 року у розмірі 2 443,00 грн.

- витрати пов`язані з оплатою інтернет зв`язку ОСОБА_2 у період з вересня

2020 року по листопад 2021 року у розмірі 1625,00 грн.

- витрати на оплату мобільного зв`язку ОСОБА_2 у період з вересня 2020 року

по листопад 2021 року у розмірі 1 249,09 грн.

- витрати на оплату комунальних платежів за квартиру ОСОБА_2

(електроенергія, газ, холодна та гаряча вода, теплопостачання, вивіз сміття, послуги

омофону та управління багатоквартирним будинком ) в період з вересня 2020 року по

листопад 2021 року у розмірі 19 801,8 грн.

- витрати на продукти харчування та інше становить 98 569,89 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що, виконуючи належним чином умови Договору, витратив на ОСОБА_2 кошти у сумі 123 689 грн. 00 коп., що підтверджуються наявними у матеріалах справи фіскальними чеками, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_2 , адже з вини останньої припинилися виконання умови Договору.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача вказує, що рішення місцевого суду прийнято із дотриманням норм матеріального та процесуального права, суд в повній мірі дослідив матеріали справи, з`ясував обставини справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Встановлено, що 27.03.2020 ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з питань підготовки та отримання всіх необхідних документів для оформлення спадщини та оформити її спадкові права на майно, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджується копією довіреності від 27.03.2020 року.

В цей же день, ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1

29.07.2020 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. видане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_2 .

07.10.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір довічного утримання.

Відповідно до п.1 договору ОСОБА_2 передала у власність, а ОСОБА_1 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Пунктом 3 договору передбачено, що ОСОБА_1 зобов`язується довічно повністю утримувати ОСОБА_2 , забезпечувати її харчуванням, доглядом, ліками, лікуванням, необхідною допомогою, та в разі її смерті похоронити.

Відповідно до п. 4 договору вказана квартира залишається у довічному користуванні за ОСОБА_2 . Щомісячна вартість матеріального забезпечення (харчування, догляду, необхідної допомоги ) визначена сторонами в розмірі 2000,00 грн. Оцінка матеріального забезпечення підлягає індексації в порядку, визначеному законом.

З долучених до зустрічного позову фіскальних чеків (т.1 а.с. 167-252), вбачається, що ОСОБА_1 дійсно витрачав грошові кошти на продукти харчування та інші речі. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 07.12.2021 року ОСОБА_1 за період з 19.10.2020 року по 23.11.2023 року здійснював розрахунки за комунальні послуги та квартплату за квартиру АДРЕСА_2 ( т.1 а.с. 254-261).

Допитана як свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що вона є дружиною ОСОБА_1 . В кінці лютого 2020 року ОСОБА_6 познайомила їх з ОСОБА_2 . Вони домовилися, що будуть їй допомагати. Вони з чоловіком купували продукти харчування, готували їжу, прибирали, купали позивачку. Їм надавали списки, що потрібно було купувати. Чоловік виконував всі умови договору довічного утримання. 06.12.2021 року вона разом із чоловіком прийшов до позивача, щоб надати їй продукти харчування, двері відчинила ОСОБА_7 та працівники поліції.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду що після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 хотіла продати квартиру. Шукала кого-небудь хто б міг її доглядати. Вона познайомила її з родиною ОСОБА_1 . На момент знайомства їй вже допомагала соціальний працівник. Оформлення спадкових справ після смерті чоловіка позивачка займався ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_1 також допомагала утримувати позивачку. ОСОБА_2 отримувала мінімальну пенсію. Вона не могла себе прогодувати. Їй відомо, що ОСОБА_1 виконував всі умови договору довічного утримання. претензій щодо його виконання у ОСОБА_2 у не ї не було. Також їй відомо, що ОСОБА_1 купив планшет та телевізор.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання правочину недійсним.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 суд вказав, що позивачкою не доведено позовні вимоги за яких слід би розірвати договір довічного утримання.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, враховуючи те, що він протягом 14 місяців належним чином виконував умови договору довічного утримання, прийшов до висновку про його розірвання у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем, з підстав, що мають істотне значення, та вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28000,00 грн. витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням договору довічного утримання (14 міс. х 2000 грн.). Позивачка ОСОБА_2 не довела, що відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував умови договору довічного утримання.

Щодо позовної вимоги про залишення за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає, що вказана вимога не підлягає до задоволення, оскільки з урахуванням тривалості часу, протягом якого особа належно виконує обов`язки за договором суд вправі, а не зобов`язаний залишити за набувачем право власності на частину майна. Враховуючи час, протягом якого ОСОБА_1 належно виконував свої обов`язки за договором довічного утримання від 07.10.2020 року (з 07.10.2020 року по 06.12.2021 року) суд не вбачає підстави для залишення за ним право власності на частину вказаної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору довічного утримання та відмови у визнанні 1/3 частина права власності на квартиру за ОСОБА_1 учасниками справи не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній його частині є обґрунтованим та мотивованим, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі , мотиву їх відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та(або) доглядом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором.

Правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду) визначені в статті 756 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання на вимогу відчужувача у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та(або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Згідно з ч. 2 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору на вимогу набувача у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором.

За результатами аналізу зазначеної норми можна дійти висновку, що за певних життєвих обставин може виникнути ситуація, через яку набувач не має можливості в подальшому виконувати умови договору довічного утримання з підстав, які мають істотне значення. За наявності таких підстав набувач має право звернутися до суду з вимогою про залишення за ним частини майна, що є суб`єктом договору довічного утримання.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 209/2643/16-ц.

Набувач вправі припинити договір в судовому порядку тільки в тому випадку, коли через незалежні від нього обставини його майнове становище змінилося настільки, що він не в змозі надавати набувачеві належне матеріальне забезпечення, обумовлене в договорі, або за інших певних життєвих обставин коли виникнула ситуація, через яку набувач не має можливості в подальшому виконувати умови договору довічного утримання з підстав, які мають істотне значення ( правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі № 766/11232/17).

Як вбачається з розрахунків, наданих відповідачем, у вересні 2020 року ним було витрачено згідно умов договору довічного утримання у вересні 2020 - 1676,26 грн., у жовтні 2020 року 5295,89 грн., у листопаді 2020 року - 4188,27 грн., у грудні 2020 року 4872,88 грн., у січні 2021 року 4244,82 грн., у лютому - 5116,59 грн., у березні 2021 року 5690,84 грн., у квітні 2021 року 5306,24 грн., у травні 2021 року - 3970,16 грн., у червні 2021 року 4874,59 грн., у липні 2021 року - 2744, 11 грн., у серпні 2021 року 3332,13 грн., у вересні 2021 року 3949,05 грн., у жовтні 2021 року 2894,45 грн., у листопаді 2021 року 2866,08 грн., у грудні 2021 та січні 2022 року були здійсненні перекази грошових коштів на загальну суму 4000 грн., але вказані кошти ОСОБА_2 отримувати відмовилася.

З долучених до зустрічного позову фіскальних чеків (т.1 а.с. 167-252), вбачається, що ОСОБА_1 дійсно витрачав грошові кошти на продукти харчування та інші речі. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 07.12.2021 року ОСОБА_1 за період з 19.10.2020 року по 23.11.2023 року здійснював розрахунки за комунальні послуги та квартплату за квартиру АДРЕСА_2 ( т.1 а.с. 254-261).

Разом з цим із копій фіскальних чеків не можливо зробити висновок про те, що всі товари, які були придбані передавалися саме ОСОБА_2 на виконання договору довічного утримання.

Як вбачається з п. 4 договору довічного утримання - щомісячна вартість матеріального забезпечення (харчування, догляду, необхідної допомоги ) визначена сторонами в розмірі 2000,00 грн.

ОСОБА_1 належним чином протягом 14 місяців виконував умови договору довічного утримання, договір розірвано у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем, з підстав що мають істотне значення, а тому суд дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_8 28000,00 грн., які відповідно до умов договору ОСОБА_1 поніс за його виконання.

Районний суд помилково в резолютивній частині рішення вказав суму в 24000,00 грн, яку необхідно стягнути з ОСОБА_2 , хоча в мотивувальній частині рішення було вірно розраховано суму в 28000,00 грн., що відповідає 14 місяців*2000 грн. Апеляційний суд вважає, що цей недолік може бути усунутий в порядку ст. 269 ЦПК України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах. Достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Манзар Тетяни Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2024 року.

Судді