Номер провадження: 22-ц/813/1785/24
Справа № 509/4177/21
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Берегового Віталія Васильовича, представника ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 травня 2023року, постановленого під головуванням судді Кириченко П.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідачка є матір`ю доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з відповідачкою, при цьому вона безпідставно не надає згоду позивачу на належне спілкування з дитинною, а тому позивач просив зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та встановити порядок спілкування з дитиною та зобов`язати вчинити певні дії.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди, щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 .

Встановлено порядок спілкування ОСОБА_2 з його донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення їх систематичних побачень:

-І та ІІІ вихідні тижня, субота та неділя з 10.00 год. до 17.30 год., без присутності матері дитини;

- під час літніх канікул 2 тижні;

- під час зимових канікул І тиждень, враховуючи режим дня дитини, за попередньою домовленістю між батьками та без присутності матері дитини, з урахуванням бажання дитини.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Береговий В.В., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, встановити порядок спілкування батьку ОСОБА_2 з його донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення їх систематичних побачень, виключно за бажанням самої дитини: І та ІІІ вихідні тижня, субота та неділя з 10.00 год. до 17.30 год., без присутності матері дитини;під час літніх канікул 2 тижні; під час зимових канікул І тиждень, враховуючи режим дня дитини, за попередньою домовленістю між батьками та без присутності матері дитини, у задоволені решти позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справи без участі сторони відповідача, чим позбавив відповідача взяти участь у судових дебатах відносно позовних вимог.

Судом не взято до уваги, що відповідачка не чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та донька за власним бажанням не хоче спілкуватися з батьком.

Також апелянт вважає, що рішення суду ґрунтується лише на припущеннях, а не на доказах, яке жодним чином не вмотивоване та в якому не зазначено жодних обґрунтувань необхідності ігнорування думки дитини та її бажань.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Колосовська Л.Л., представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги та вважає, що рішення суду відповідає вимогам норм права, на які посилав суд під час розгляду справи і фактичним обставинам справи та підтверджується зібраним у справі доказами.

Протоколом автоматизованого розподілу від 30 червня 2023 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Цюри Т.В. для розгляду справи (а.с. 45 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 05 липня 2023 року провадження у справі за апеляційною скаргою адвоката Берегового В.В., представника ОСОБА_1 було відкрито (а.с. 47 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 липня 2023 року справа призначена до розгляду (а.с. 52 т. 2).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року суддю ОСОБА_4 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 67 т. 2).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 15 серпня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 68 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 22 серпня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою адвоката Берегового В.В., представника ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 69 т. 2).

Клопотань про розгляд справи у режимі відеоконференції учасниками справи до суду подано не було.

В судове засідання призначене на 23 січня 2023 року ОСОБА_1 , її представник адвокат Береговий В.В., представник Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 90-93 т. 2).

Від адвоката Берегового В.В., представника ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що він знаходиться на лікарняному (а.с. 94-95 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, а також приймаючи до уваги, що справа в провадженні суду перебуває з червня 2023 року, та справа, призначена на 18.10.2023 року була відкладена за клопотанням адвоката Берегового В.В. (а.с. 77-78 т. 2), колегія суддів залишає клопотання про відкладення без задоволення за відсутністю належних доказів та поважних причин для її відкладення та вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Також апеляційний суд звертає увагу, що адвокат Береговий В.В., представник ОСОБА_1 не скористався своїм правом на звернення до суду з клопотанням про розгляд справи у режимі відеоконференції, що передбачено ст. 212 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Колосовської Л.Л., представника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2011 року, який рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року був розірваний (а.с. 13-16 т. 1).

Від даного шлюбу у сторін є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 офіційно працевлаштований по місцю роботи характеризується позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, у нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має у приватній власності нерухоме майно у місті Києві, заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини не має. Позивач є батьком дитини ОСОБА_3 .

Неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Між сторонами виник спір щодо спілкування з дитиною, що підтверджується листуванням органу опіки та піклування (а.с.8 т. 1) та листуванням між сторонами (а.с.37-44 т. 1).

Позивач запропонував визначити свій порядок спілкування з дитиною, яку зазначив в позовних вимогах (а.с.5 т. 1).

Відповідачка запропонувала свій порядок спілкування з дитиною.

З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина на час розгляду справи проживає в м. Одеса та займається «Скорочитанням» (а.с.98 т. 1).

Орган опіки та піклування суду надав висновок, щодо визначення способу участі батька у виховані і спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.134 т. 1).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з дитиною та визнання способу участі у вихованні дитини, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, соціального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України).

Відповідно до положень ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках , якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права діє підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINE, № 3111/04 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 363/3045/18 зазначено, що «у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна сторона потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Встановивши, що матір перешкоджає батьку брати участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з метою максимально забезпечити участь батька у житті доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усунувши перешкоди у спілкуванні з дитиною та встановивши порядок спілкуванні дитини з батьком.

Судом встановлено, що позивач піклується про розвиток дитини, прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, стан її здоров`я, способу життя позивача, наявність у відповідачки соціальних зв`язків та її матеріальне становище, суд дійшов вірного висновку про визначення порядку виховання та спілкування дитини, який зазначений у висновку в органу опіки та піклування від 01.02.2022 року.

Даний висновок не суперечить принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада1959 р.: малолітня дитина не повинна бути розлученою з матір`ю, крім випадків, коли є виключні обставини. Виключними обставинами можуть бути: відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, що може зашкодити розвиткові дитини, дані обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, у той час, відповідно до ст. 9 Конституції України, ЗУ «Про міжнародні договори України» та Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, Конвенція «Про права дитини» є частиною національного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Берегового В.В., представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції розглянув справи без участі сторони відповідача, чим позбавив відповідача взяти участь у судових дебатах відносно позовних вимог, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки відповідач був обізнаний про те, що в провадженні суду перебуває зазначена справа на розгляді, що підтверджується заявою про відкладення розгляду справи, яка була призначена на 10.12.2021 року (а.с. 78, 101 т. 1), відзивом на позовну заяву (а.с. 93-96 т. 1), заявою про відкладення розгляду справи, яка була призначена на 08.02.2022 року (а.с. 125 т. 1), довідкою про направлення судової повістки (а.с. 148 т. 1), поданою зустрічною позовною заявою (а.с. 155-158 т. 1), протоколом судового засідання від 15.09.2022 року, відповідно до якого адвокат Береговий В.В. заявив клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 198-99 т. 1), клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 03.11.2022 року (а.с. 204 т. 1), заявою адвоката Берегового В.В. про закриття підготовчого провадження (а.с. 215 т. 1), довідкою про доставку судової повістки, яка була надіслана на електронну адресу адвоката Берегового В.В., представника ОСОБА_1 (а.с. 9 т. 2).

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Береговий В.В., представник ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся судом про розгляд справи, однак в судове засідання не з`явився та не скористався своїм передбаченим процесуальним правом бути присутнім в судовому засіданні надавши пояснення та взявши участь у судових дебатах.

Доводи про те, що судом не взято до уваги, що відповідачка не чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та донька за власним бажанням не хоче спілкуватися з батьком, колегія суддів вважає необґрунтованими у відповідності до встановлених обставин справи.

Доводи про те, що рішення суду ґрунтується лише на припущеннях, а не на доказах, яке жодним чином не вмотивоване та в якому не зазначено жодних обґрунтувань необхідності ігнорування думки дитини та її бажань, колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на таке.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Забезпечення цих інтересів має бути основоположним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт фактично не заперечує проти встановленого судом порядку спілкування з дитиною, однак зазначає про необхідність зазначити про те, що встановлення таких системних побачень повинно відбуватися виключно за бажанням дитини, колегія суддів вважає необґрунтованими, за наступних підстав.

Рішенням суду встановлено порядок спілкування, шляхом встановлення систематичних побачень, а також судом зазначено, що ці побачення відбуваються без присутності матері, з врахуванням режиму дитини, за попередньою домовленістю між батьками та з урахуванням бажання дитини.

Тобто судом визначено, що побачення відбуваються з урахуванням бажання дитини.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368,374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Берегового Віталія Васильовича, представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29 січня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова