ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1118/20 Номер провадження 22-з/814/75/24 Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
У Х В А Л А

02 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар: Старчик Є.В.

розглянувши заяву судді Полтавського апеляційного суду Триголова В.М. про самовідвід, поданій у цивільній справі № 537/1118/20 ( провадження 22з /814/75/24) за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Полтавського апеляційного суду перебуває цивільна справа (єдиний унікальний номер справи 537/1118/20, номер провадження 22з /814/75/24) за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики.

Для розгляду даної справи автоматизованою системою документообігу Полтавського апеляційного суду справу передано раніше визначеному складу суду: головуючий суддя Триголов В.М. судді: Дорош А.І., Лобов О.А..

Адже, попередньо у проваджені цієї колегії суддів перебувала цивільна справа 537/1118/20, номер провадження 22ц /814/1886/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Байдуж Юлії Сергіївни на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 19 березня 2021 року , та номер провадження 88ц /814/7/24 за заявою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 про перегляд постанови Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року.

02 жовтня 2024 року суддя Полтавського апеляційного суду Триголов В.М. подав заяву про самовідвід.

Заслухавши суддю-доповідача , думку сторін , вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про прийняття самовідводу судді Тиголова В.М. з таких підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (BELUKHA v. UKRAINE N 33949/02, § 49 - 52).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Судова процедура вважається справедливою тільки тоді, коли вона спрямована на забезпечення верховенства права, законності, рівності учасників процесу перед законом і судом, змагальності, гласності та відкритості. Професіоналізм, незалежність та неупередженість суддів є неодмінною гарантією справедливого вирішення судових спорів.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань цивільного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у цивільних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви. Виходячи з цього цілком очевидно, що ефективність даного інституту пов`язана із застосуванням як національного законодавства, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи "Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів" - незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

Так, при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

З аналізу наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він визначивши концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представив не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Також у своєму рішенні "Газета Україна-центр" проти України" Європейський суд з прав людини наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, "правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться". На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (пункти 28-32).

Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч.1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

За правилами ч.2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Вищої ради правосуддя зі скаргою щодо судді Полтавського апеляційного суду Триголова В.М. щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Оскільки ОСОБА_3 звернувся до Вищої ради правосуддя зі скаргою щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Триголова В.М. , а також оскаржував постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року до Верховного Суду й за результатами розгляду Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, то зазначені вище обставини можуть викликати у ОСОБА_3 . сумніви в об`єктивності та неупередженості судді Полтавського апеляційного суд Триголова В.М. , як головуючого по даній справі при розгляді вказаної справи де ОСОБА_3 є стороною.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заява судді Триголова В.М. про самовідвід є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.41 ЦПК України, у разі задоволення заяви про відвід одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 37, 39, 40, 41 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву судді-доповідача Триголова Вадима Миколайовича про самовідвід задовольнити.

Відвести суддю Триголова Вадима Миколайовича від участі у розгляді цивільної справи №537/1118/20 ( провадження 22-з/814/75/24) за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики.

Передати справу для проведення повторного автоматизованого розподілу для визначення судді-доповідача у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.М.Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов