Дата документу 13.09.2024
Справа № 334/2934/24
Провадження № 2-о/334/167/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

за участю заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Капалкіна Ірина Олегівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Міністерство охорони здоров`я України, Комунальна установа «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради, -

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2024 року до суду звернулась ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Капалкіна І.О., із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року. Відповідними Указами Президента України неодноразово продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, та діє на цей час.

Заявниця народилася в м. Кам`янка-Дніпровська, Запорізької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкала за вказаною адресою до 06.10.2022 року, а саме до дня її незаконного затримання представниками окупаційної влади російської федерації. Працювала в Кам`янко-Дніпровській районній державній адміністрації спочатку в дозвільному центрі, а з часом, коли він став ЦНАПом, працювала там же державним адміністратором. Згодом заявниця працювала в Енергордарській СМСЧ завідувачкою архіву. Заявниця є цивільною особою та ніколи не проходила військову службу чи вишкіл.

Приблизно з 27.02.2022 року і по сьогодні м. Кам`янка-Дніпровська Василівського району Запорізької області знаходиться під окупацією збройних сил російської федерації.

06.10.2022 року заявниця після роботи, приблизно о 16:00 год., приїхала з роботи додому, та коли зайшла на подвір`я свого будинку, до неї приїхали представники окупаційного органу зі зброєю. Всього було троє чоловіків. Двоє з них були одягнені у військову форму, де булла помітна нашивка «ДНР». А третій чоловік був у чорній формі, він показав заявниці своє посвідчення співробітника фсб рф, його звали ОСОБА_3 . Всі троє чоловіків були озброєні, у двох представників ДНР були автомати, а у представника фсб рф була табельна зброя пістолет.

Заявниці погрожували зброєю, кричали на неї і погрожували словесно розправою, казали, що тепер їй настане кінець.

Безпосередньо на подвір`ї власного будинку заявниці повідомили, що на неї поступила скарга від її сусіда ОСОБА_4 , а також від ОСОБА_5 та її приятеля ОСОБА_6 .

Як усно повідомили заявниці, зміст скарги був такий: ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця Збройних сил України (ЗСУ), а отже у неї може бути зброя чи інші вибухонебезпечні речі, що заявниця є ненадійною особою для співіснування поряд з нею, що Заявниця підтримує Україну і несе загрозу окупаційній владі тощо.

Зазначені люди здійснили обшук в будинку заявниці, забрали її ключі від будинку та господарських споруд, два мобільних телефони, документи (паспорт та ідентифікаційний код), гаманець з грошима і банківськими картками, наділи наручники, посадили в легкове авто червоного кольору без всяких розпізнавальних знаків і відвезли в Кам`янсько-Дніпровський відділ поліції (м. Кам`янка-Дніпровська, проспект 9 Травня, буд. 2).

Заявницю незаконно позбавили волі та утримували у зазначеному відділі поліції з 06.10.22 р. по 20 чи 21.10.2022 р. в камері в антисанітарних умовах.

В перший же день затримання (06.10.2022 р.), відразу коли привезли заявницю у зазначений вище відділ поліцію, її відправили на допит, який проходив у кабінеті поліцейського відділу. Всього на допиті було 6 чоловіків: ОСОБА_3 , двоє озброєних автоматами чоловіків у формі з нашивкою «ДНР», що заарештовувализЗаявницю, та ще троє чоловіків, одягнених у форму з нашивкою «Полк Кадирова». Допитом керував безпосередньо ОСОБА_3 , всі інші чоловіки виконували його команди і накази.

Допит продовжувався ймовірно не менше 4-5 годин.

Заявницю, як завели до кімнати, посадили на стілець, нахилили її тулуб до ніг і примотали скотчем руки до ніжок стільця, а ноги перемотали разом, під час допиту до заявниці застосовували фізичну силу, катування та психологічний тиск, її сильно били дволітровою полімерною пляшкою повною води по потилиці, по скронях, розбили потилицю в двох місцях, у зв`язку із чим остання втрачала свідомість. Також, ОСОБА_3 бив заявницю рукояткою свого пістолета. Крім того, процес побиття ці особи чергували з удушенням. Вони вдягли на голову заявниці пластиковий пакет, який на шиї замотували скотчем. Один чоловік притримував скотч на шиї, другий чоловік закривав заявниці ніс, щоб вона взагалі не могла дихати. Також душили дротом від офісного електричного чайника.

ОСОБА_3 погрожував заявниці зброєю та імітував її розстріл зі своєї табельної зброї як на відстані, так і приставляючи зброю до голови останньої, до її колін і нижніх кінцівок, погрожуючи відстрелити ноги і прострелити голову.

ОСОБА_3 також погрожував заявниці сексуальним насильством, кажучи, що віддасть її кадирівцям для згвалтування.

У ОСОБА_1 питали, де служить її чоловік, на що вона відповідала що не має такої інформації, бо військовослужбовцям заборонено надавати родичам таку інформацію. Але вони не вірили заявниці і знову починали її бити та душити. Також від заявниці вимагали щоб вона донесла на тих людей, в кого проукраїнська позиція, хто партизанить тощо, на що остання відповідала, що практично не спілкується з людьми, і таких людей не знає, що вона просто працює і займається господарством. Однак особи, які допитували її, не вірили їй і говорили що допоможуть їй згадати, після чого знову били її та душили.

Після допиту у заявниці сильно погіршилося самопочуття, вона втрачала свідомість, паморочилося в голові, нудило, плуталися думки та слова, у вухах дзвін, боліли тіло та голова. У заявниці були пошкоджені правий плечовий та кульшовий суглоби, вона не могла пересуватись, рани кровили два дні, кров йшла рясно настільки, що весь її одяг, нижняя білизна були в крові.

Камера була розрахована на трьох, але в камері була тільки ОСОБА_1 . В камері були антисанітарні умови, бігали миші, не було матраців, постільної білизни, ковдри чи чогось, що можна було підстелити щоб спати на залізних нарах.

Заявниці відмовили у наданні медичної допомоги чи якихось ліків. Також не було змінного одягу щоб перевдягтись. В камері була раковина, але там не було води щоб промити рани. Вода була технічна в брудних пляшках. В камері був туалет і поряд з ним висіла камера відео спостереження. Першу ніч Заявниця не могла спати, бо все тіло боліло і пекло.

На наступний день також був допит, на якому питали ті ж самі питання і застосовували катування, фізичну силу і психологічний тиск. Також, 07.10.2022 р. заявницю вивозили на обшук на її дачу. В будинку на дачі знайшли український прапор. Прапор розстелили на землі. ОСОБА_3 кинув на нього заявницю обличчям вниз і погрожував, що розстріляє її.

Погодували заявницю тільки на другий день ув`язнення увечері супом. В подальшому годували кашею, яку приносили у відрі. ОСОБА_7 і ложки не було. Заявниця знайшла в камері брудну пластикову тарілку, яку помила брудною технічною водою і з неї вже їла.

15.10.2022 р. ОСОБА_3 , погрожуючи розстрілом, змусив заявницю дати інтерв`ю російським ЗМІ «РИА Новости». Заявниці пригрозили, що якщо вона скаже щось не те, то ОСОБА_3 її застрелить, вона мала обговорити себе. Їй пообіцяли, що якщо вона скаже, що треба, то її відпустять додому. Для інтерв`ю заявницю відвезли в район консервного заводу, поставили біля старої зруйнованої будівлі гуртожитку, в якій вже 20 років ніхто не мешкав, і під наведеними на неї автоматами вона мала відповідати на запитання журналістів на камеру. Заявницю кваліфікували по сюжету як навідницю, начебто це вона наводила вогонь по цій зруйнованій будівлі, також її звинуватили, що вона надавала чоловіку в ЗСУ координати для обстрілів.

У відділі поліції ОСОБА_1 утримували до 20-21 жовтня 2022 року, та після перевезли до Ізолятора тимчасового тримання, що розташоване в селі Велика Білозірка, де її незаконно утримували до 17.01.2023 р. Камера, куди помістили заявницю, була приблизно 3*4 метри, кількість людей в ній змінювалася, максимальна кількість була 18 осіб, хоча сама камера розрахована на 4 особи. Умови утримання були жахливі, повна антисанітарія, повсюди бігали миші, холодно, опалення не працювало. Спальних місць на всіх не вистачало, люди спали на підлозі, а коли взагалі не було місця де спати, спали навприсядки. Була відсутня питна вода, була тільки технічна вода. Біля стола для їжі розташовувався туалет. На прогулянки і свіже повітря не виводили, сонячного світла не бачила. Не було душу і можливості здійснити індивідуальний гігієнічний догляд. Засобів гігієни для жінок не давали. В камері були жінки, чоловіків тримали окремо в інших камерах. Годували зазвичай запареною мукою з пшеничної крупи один раз чи двічі вдень, інколи не годували.

В цьому ІТТ заявницю також допитували, погрожували їй стратою, судом, засланням на 20 років до Сибіру. На допитах від неї вимагали надати інформацію про чоловіка, назвати прізвища та імена проукраїнсько налаштованих громадян, учасників Революції Гідності в і хто очолював місцеву адміністрацію в місті Кам`янка-Дніпровська в той період.

В один із днів начальник окупаційної поліції ОСОБА_8 викликав заявницю на допит в окремий кабінет. Він був дуже сильному алкогольному сп`янінні, погрожував заявниці фізичною розправою, розмазував і погрожував побити поліцейською гумовою палицею, казав, що переб`є їй коліна і суглоби. Також ОСОБА_8 вимагав від заявниці дії сексуального характеру, а саме, наказав роздягатись і вимагати від неї, щоб вона сіла оголеною піхвою до кінця на резинову поліцейську палицю, яка була у нього в руках, та якщо вона це зробить, то буде жити. Заявниця почала роздягатись, але не встигла виконувати наказ ОСОБА_8 до кінця, оскільки в кабінет зайшов заступник ОСОБА_8 і все припинилося; останню повернули до камери.

Психологічне знущання відбувалось весь час. Зокрема, заявницю і інших затриманих змушували вчити гімн рф та співати його. Якщо допускалась помилка в тексті гімну, то всіх били палицями. Це все могло відбуватись протягом 3-5 годин, навіть вночі. Могли бути обшуки в камерах, було чути як в сусідніх камерах били чоловіків.

Під час перебування в полоні заявниця втратила в вазі біля 10 кілограм.

Приблизно о 08:00 год. ранку 18.01.2023 р. за заявницею приїхали співробітники районного відділку поліції і повезли її в м. Енергодар, де останній наділи на голову мішок, з погрозою що, якщо вона буде намагатися зняти мішок чи з`ясувати куди її везуть, то її застрелять. Зі службового авто заявницю закинули в мікроавтобус типу Renault Trafic, сидіння були зняті, а тому її закинули прямо на підлогу з мішком на голові, туди ж ще кинули двох чоловіків з Енергодару, їх прізвища були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Заявницю і цих двох чоловіків повезли в м. Василівка Запорізької області на автовокзал, де знаходиться пункт фільтрації. У заявниці та тих двох чоловіків зняли відбитки пальців, сфотографували, потім віддали колаборанту з позивним « ОСОБА_11 », який займається так-званою «процедурою видворення». Він відвіз заявницю і тих двох чоловіків в бік м. Запоріжжя приблизно 100 метрів, де перший блокпост і лежать блоки, там вже були кореспонденти російських ЗМІ (РИА Новости). В цьому місці зробили фейкове відео з начебто видворення її та двох чоловіків на територію, що підконтрольна Україні. Заявницю і тих двох чоловіків поставили обличчям до м.Запоріжжя. « ОСОБА_11 » наказав їй стати посередні між тими двома чоловіками, взятися за руки й разом з лівої ноги йти поки їм не скажуть стоп. Двічі їх змушували так ходили на камеру. Потім « ОСОБА_11 » під дулами автоматів військових рф дав наказ сказати кореспондентам на камери, що нібито заявниця і ті двоє чоловіків є навідниками обстрілів, на що остання відмовилась казати це, а двоє чоловіків сказали. Згодом « ОСОБА_11 » зачитав на камери вирок про «видворення», підписаний ОСОБА_12 , після чого помістив заявницю і двох чоловіків в тентований багажник особистого авто (типу Нісан навара), де всі троє могли сидіти навприсядки. Так їх везли орієнтовно 10 хвилин до наступного блокпоста, що знаходиться в с. Верхня Криниця Запорізької області.

Зупинилось авто біля кафе так званої « ОСОБА_13 », де заявницю і двох чоловіків витягнули з машини та передали командиру підрозділу з позивним « ОСОБА_14 », який сказав їм, що прийшов час попрацювати на благо рф і змусили їх копати окопи вздовж замінованого поля.

Заявниця змушена була копати окопи 2 місяці разом із 18 особами, які були мешканцями Запорізької області (Енергодар, Скельки, Кам`янка, Дніпрорудне, Токмак, Мелітополь, Якимівка),та яких незаконно утримували разом в одному будинку в двох кімнатах, всі спали на підлозі, харчувались з солдатських ТВН (польові солдатські термоси). Годували якоюсь рідиною схожою на суп, з однією картоплею на весь ТВН, іноді давали запарену крупу або макарони. Годували один раз на день. Інших продуктів не було. Засобів зв`язку не було, охоронцям було заборонено давати незаконно утримуваним людям телефонувати. Вікна в будинку були забиті. Цивільних заручників ховали від місцевого населення, не можна було виходити на вулицю. На копання окопів заявницю та інших осіб вивозили під охороною, коли ще було темно і забирали назад, коли було темно щоб ніхто їх не бачив. Це відбувалось у будь яку погоду і везли їх так на позиції окупаційних військ для копання окопів, бліндажів, вирубки дерев для будування бліндажів. Була встановлена норма на одну людину, а саме одна людина за одну годину повинна була викопати 80 метрів окопу. Спочатку рили сам окоп, потім його обчищали, поглиблювали та розширяли до 2х метрів. Через деякий час заявницю і ще двох жінок почали використовувати на хатніх роботах. Жінок змушували прати військову форму, прибирати в будинках, які зайняли офіцери, готувати їм їжу. Під час перебування в такому трудовому рабстві заявниця піддавалась фізичному, психологічному та сексуальному насильству (згвалтуванню). Стан здоров`я Заявниці значно погіршився від умов і способу її утримання. Медична допомога була відсутня. Військові рф погрожували розстрілом або подальшим вивезенням на континентальну частину рф, де б заручники від тяжкої праці та насильства повинні були померти.

14.03.2023 р., до будинку, в якому утримували заявницю і інших цивільних заручників, приїхали представники карного розшуку мвс рф, як вони самі представилися. Вони забрали заявницю та інших осіб і привезли в м. Мелітополь. Цих представників карного розшуку мвс рф цікавило не факт того, що цивільні особи були незаконно затримані, а все, що стосувалося саме примушення затриманих цивільних осіб до копання окопів. Вони говорили що свідчення цивільних заручників є важливі для притягнення до кримінальної відповідальності воєнних, які змусили їх працювати. Як заявниці стало відомо, то про факт використання праці цивільних заручників стало відомо завдяки тому, що один із заручників зміг подзвонити з телефона солдата своїм рідним, що на окупованій території і ті, в свою чергу поскаржились до москви. Заявницю та інших цивільних заручників утримували в бомбосховищі військової бази в м. Мелітополь, де раніше була загальноосвітня школа.

16.03.2023 р., після того як заявниця та інші цивільні заручники надали покази, їх відпустили, посадили на маршрутні автобуси, кожного до свого місця мешкання та попередили щоб вони нікому не розповідали де були, і не дискредитували російську поліцію та владу. Того дня ОСОБА_1 повернулася до додому в м. Кам`янка-Дніпровська.

Будинок заявниці був відкритий, порожній, з будинку винесли абсолютно все, що можна було винести, також застрелили собак заявниці. Винесли меблі, речі, посуд. Були вивернені і викинуті речі. Заявниця звернулася за допомогою до інших людей, бо жити в порожньому будинку вона не могла і було страшно. Заявниця приходила до будинку щоб прибирати безлад, який в ньому створили, перебирала залишки речей, знайшла документи, поховала собак. Заявниця вважає, що її пограбували ті самі поліцейські, які її затримали, бо у них були ключі від будинку. Зі слів знайомих, в її будинку мешкало дві ротації кадирівців.

Оскільки Заявниці було небезпечно залишатись у місті Кам`янка-Дніпровське, бо її розшукували і хотіли усунути як свідка злочинів, то вона 21.04.2023 р. о 06:00 год. ранку виїхала з спочатку до м.Мелітополь, а потім, через пункт фільтрації на територію рф, а потім через російський кордон в Європу (країни Прибалтики і Польщу), звідки потім заїхала на територію України - до м. Запоріжжя, де вперше звернулась до правоохоронних органів України та за медичною допомогою.

На разі, за фактом незаконного затримання, викрадення майна з домоволодіння, вчинення фізичного та психологічного насильства в фільтраційних місцях і місцях позбавлення волі відкрито декілька кримінальних проваджень, де ОСОБА_1 визнана потерпілою особаю, зокрема:

1) Слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001005 від 10.10.2022 року за фактом незаконного затримання заявниці. 02.02.2023р. процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури, матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000115 від 11.03.2022 року (запис №63 від 10.10.2022 р.) та №0001005 від 10.10.2022 року, об`єднане в одне кримінальне провадження під № 0000115 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.438 КК України;

2) Слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000162 від 01.05.2023 р. (за фактом викрадення майна з домоволодіння) за правовою кваліфікацією вчиненого правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України;

3) Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000055 від 23.01.2023 р. (за фактом позбавлення волі та вчинення фізичного та психологічного насильства в фільтраційних місцях і місцях позбавлення волі) за правовою кваліфікацією вчиненого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 та ч.1 ст. 438 КК України;

4) Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000308 від 02.02.2024 р., виділено матеріали досудового розслідування з КП №0000055 від 23.01.2023р., (за фактом позбавлення волі та вчинення фізичного та психологічного насильства в фільтраційних місцях і місцях позбавлення волі) за правовою кваліфікацією вчиненого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 та ч.1 ст.438 КК України. В межах КП було встановлено підозрюваного ОСОБА_3 , якому 17.01.2024 р. повідомлено про підозру та 28.03.2024 р. вручено обвинувальний акт. Наразі, справу передано до суду (розгляд справи буде здійснюватися по процедурі in absentia).

5) Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000352 від 05.03.2024 р. (за фактом незаконного утримання в місцях несвободи, застосування сексуального та психологічного насильства, нелюдського поводження, примусової праці, сексуального рабства) за правовою кваліфікацією вчиненого правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України.

28.04.2023 р. заявницю було взято на облік як внутрішньо переміщену особу, а 08.08.2023 р. їй було надано статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми.

Після катувань і перебування в місцях несвободи були виявлені: закрита черепно-мозкова травма (ЗЧМТ), защемлення нервів між хребцями в області шиї, у німіє права рука, проблеми з тазостегновим суглобом на правій нозі, розм`якшення кісної ткані, постійні болі, погіршення зору та погіршення слуху лівого вуха, від вживання технічної води та непридатної для вживання їжі погіршився стан зубів та шлунково кишкового тракту.

01.08.2023 р. ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності за «загальним захворюванням».

На засіданні Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, що відбулось 22.09.2023 р., було ухвалено рішення про встановлення факту позбавлення заявниці особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, що підтверджується Листом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України.

Встановлення факту, що має юридичне значення, щодо причинно-наслідкового зв`язку між отриманими фізичними, психічними розладами здоров`я під час незаконного затримання, утримання та збройною агресією російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманими фізичними, психічними розладами здоров`я під час незаконного затримання, утримання окупаційною владою та збройною агресією російської федерації проти України.

Встановлення вказаного юридичного факту необхідно заявниці для визначення статусу, особи, яка перебуває під захистом Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (жертви потерпілого від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.

З підстав зазначених вище заявник звернулась до суду із даною заявою.

Заявник разом з її представником у судовому засіданні підтримали вимоги заяви у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи КУ «ОЦМСЕ» ЗОР до судового засідання не з`явилась, надала клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності. 24.05.2024 року до суду надійшли пояснення від представника установи, відповідно до яких зазначено, що згідно направлення на МСЕК (форма №088/о) від 17.07.2023р., виданого ЛКК КНП «Міська лікарня №7» ЗМР, ОСОБА_1 була направлена для огляду на предмет встановлення групи інвалідності. Згідно акту огляду обласної МСЕК №1 від 01.08.2023 р. №1386, гр. ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності, від загального захворювання, строком до 01.09.2025 р. ОСОБА_1 видана індивідуальна програма реабілітації №1608 від 01.08.2023 р. У зв`язку з незгодою ОСОБА_1 з рішенням обласної МСЕК №1, її медико-експертна справа була направлена до ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України», згідно з висновком якого на момент огляду ОСОБА_1 підстав для підвищення групи інвалідності не було. Рішення обласної МСЕК №1 від 01.08.2023 р. прийнято у відповідності до вимог п.27 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 р. №1317, Наказу МОЗ України від 05.09.2011р. №561. В разі погіршення стану здоров`я, ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до ЛКК лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я для оформлення направлення на МСЕК (форма №088/о), після чого буде проведено огляд МСЕК. Стосовно питання про зміну причини інвалідності, Центральною МСЕК ОСОБА_1 запропоновано звернутися до Міжвідомчої комісії при Міністерстві у справах ветеранів, рішенням якої встановлюється причинний зв`язок інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, одержаними на території здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. При вирішенні питання за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту покладається на розсуд суду.

Представник заінтересованої особи Міністерство охорони здоров`я України у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали заяви та надані докази, суд вважає заяву про встановлення факту, що має юридичне значення обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 1, 2 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 3 Конституції України визначено: людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президентом України виданий Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжено до 09 листопада 2024 року.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Крім того, аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Проте, станом на час ухвалення цього судового рішення, Російська Федерація не виконала приписів (вимог) ні Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року, ні наказу Міжнародного суду ООН від 16 березня 2022 року, та продовжує військову агресію проти України та військові злочини проти цивільного населення та цивільних об`єктів у порушення норм міжнародного права, зокрема Статуту ООН, Женевських Конвенцій 1949 року та Додаткового протоколу I 1977 року до них.

Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України, є загальновідомими, закріпленими на державному рівні на підставі нормативно-правових актів, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами частини третьої статті 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що громадянка України ОСОБА_15 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 22.08.2000 року та перебуває у зареєстрованому 01.11.2016 року Водянською с/р Кам`янсько-Дніпровського району шлюбі за актовим записом № 10 з ОСОБА_16 , 1973 р.н., що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 08.11.2016 року Кам`янсько-Дніпровським РС УДМС України в Запорізькій області.

Відповідно до вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_2 , останній запис у відомостях про роботу 03.11.2021 року ОСОБА_1 прийнята на посаду бухгалтера 1-ої категорії матеріального відділу бухгалтерії у КНП «Спеціалізована медико-санітарна частина» Енергодарської міської ради Запорізької області.

За фактом незаконного затримання, викрадення майна з домоволодіння, вчинення фізичного та психологічного насильства в фільтраційних місцях і місцях позбавлення волі відкрито кримінальні провадженняь, зокрема:

1) Слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001005 від 10.10.2022 року за фактом незаконного затримання ОСОБА_1 02.02.2023 р. процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури, матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях №0000115 від 11.03.2022 року (запис №63 від 10.10.2022р.) та №0001005 від 10.10.2022 року, об`єднане в одне кримінальне провадження під № 0000115 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.438 КК України. Зазначене підтверджується Листом Слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області від 02.05.2023 р. №Я-704 , Витягом з ЄРДР по КП №0000115 та копією Постанови про залучення до кримінального провадження як потерпілого від 30.05.2023 р.;

2) Слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000162 від 01.05.2023 р. (за фактом викрадення майна з домоволодіння) за правовою кваліфікацією вчиненного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України, в якому ОСОБА_1 визнана потерпілою особою, що підтверджується Витягом з ЄРДР по КП №0000162 від 01.05.2023 р. та Пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого від 30.05.2023 р.;

3) Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000055 від 23.01.2023 р. (за фактом позбавлення волі та вчинення фізичного та психологічного насильства в фільтраційних місцях і місцях позбавлення волі) за правовою кваліфікацією вчиненого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 та ч.1 ст. 438 КК України, в якому ОСОБА_1 визнана потерпілою особою. Зазначене підтверджується Пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого від 02.09.2023 р. по КП №0000055 від 23.01.2023 р.;

4) Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000308 від 02.02.2024 р., виділено матеріали досудового розслідування з КП №0000055 від 23.01.2023 р., (за фактом позбавлення волі та вчинення фізичного та психологічного насильства в фільтраційних місцях і місцях позбавлення волі) за правовою кваліфікацією вчиненого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 та ч.1 ст.438 КК України, в якому ОСОБА_1 визнана потерпілою особою. Зазначене підтверджується Витягом з ЄРДР по КП №0000308 від 02.02.2024 р. та Постановою Офісу Генерального Прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 02.02.2024 р. В межах КП було встановлено підозрюваного ОСОБА_3 , якому 17.01.2024 р. повідомлено про підозру та 28.03.2024 р. вручено обвинувальний акт. Наразі, справу передано до суду (розгляд справи буде здійснюватися по процедурі in absentia);

5) Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000352 від 05.03.2024 р. (за фактом незаконного утримання в місцях несвободи, застосування сексуального та психологічного насильства, нелюдського поводження, примусової праці, сексуального рабства) за правовою кваліфікацією вчиненого правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України, в якому ОСОБА_1 визнана потерпілою особою. Зазначене підтверджується Витягом з ЄРДР від 05.03.2024 р.

28.04.2023 р. ОСОБА_1 було взято на облік як внутрішньо переміщену особу, що підтверджується Довідкою №2303-.

08.08.2023 р. ОСОБА_1 було надано статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми на підставі рішення Нацсоцслужби від 19.07.2023 року № 0000-0204-5/21296-2023/26385, що підтверджується довідкою, виданою 08.08.2023 року Головою Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Буряком О.М.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 22.08.2023 р., ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності за «загальним захворюванням» строком до 31.08.2025 року. Вищевказане також підтверджується Довідкою до Акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №165938 від 01.08.2023 р. та Індивідуальною програмою реабілітації інваліда №1608 від 01.08.2023 р.

На засіданні Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, що відбулось 22.09.2023 р., було ухвалено рішення про встановлення факту позбавлення ОСОБА_1 особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, що підтверджується Листом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №22/Я-14385-6.3-11108 від 20.10.2023 р. Вказане також підтверджується Довідкою №33/8-Б-5006В від 19.12.2022 р., виданою Об`єднаним центром з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях Служби безпеки України.

На підставі Постанови Головного слідчого управління Національної поліції України про призначення судово-медичної експертизи від 26.10.2023р., в приміщені відділу медично судової експертизи трупів, потерпілих, звинувачених та інших осіб КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи», ОСОБА_1 було проведено судово-медичну експертизу в рамках кримінального провадження №0000055 від 23.01.2023 року, за висновком якої (висновк експерта №274/Е від 09.11.2023 р.) експерт зазначив, що при огляді у гр. ОСОБА_1 виявлено: два рубці на волосистій частині голови. Дані рубці є наслідками загоєння ран, які утворилися в термін від 6 до 18 місяців до моменту огляду, в результаті не менше 2х прямих дій тупого(их) твердого(их) предмету(ів), якими могли бути полімерна пляшка наповнена водою (за умови що площею контакту була вершина пляшки або її дно), рукоятка пістолета або будь-який інший твердий предмет з подібними характеристиками контактуючої(травмуючої) поверхні, що діє з достатньою кінетичною енергією щоб ушкодити шкірні покриви голови. Рани, в результаті загоєння яких виникли встановлені у ОСОБА_1 рубці, могли утворитися в термін та за обставин, вказаних в постанові, наданих медичних документах, в стенограмі допиту потерпілої та з її слів при її огляді при виконанні цієї експертизи.

На підставі Постанови Головного слідчого управління Національної поліції України про призначення комплексної судово психолого-психіатричної експертизи від 10.11.2023 р., в приміщені Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», ОСОБА_1 було проведено судову психолого-психіатричну експертизу в рамках кримінального провадження №0000055 від 23.01.2023 року, за висновком якої (№1243 від 29.11.2023 р). експерти зазначили, що на теперішній час у Заявниці є ознаки «Посттравматичного стресового розладу»; зазначений психічний розлад виник у ОСОБА_1 в жовтні 2022 року внаслідок пережитих психотравмуючих подій (незаконнезатримання, утримання в неналежних для життя умовах, моральне знущання, приниження, тортури, примушення під страхом смерті до рабської праці, сексуальні домагання) та триває по теперішній час; психічних розладів, які б не були пов`язані з виниклими обставинами у ОСОБА_1 не виявлено; ситуації катування, нелюдські умови утримання, які застосовувалися до ОСОБА_1 в період перебування російському полоні, були для потерпілої тривало та інтенсивно психотравмувальними, супроводжувалися переживанням значних больових відчуттів, відчаю, безпорадності, приниження. Наслідки тортур обумовлювали істотні зміни фізичної, психоемоційної та соціальної сфер особистості, до теперішнього часу погіршують соціальне функціонування та якість життя, тобто, спричинили ОСОБА_1 психологічні (моральні) страждання; орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань, заподіяних ОСОБА_1 наслідками катувань, становить 648 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до висновку медичного центру ТОВ «Інтерфемілі» про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 14.02.2024 р., ОСОБА_15 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Висновок дійсний до 14.02.2025 року.

Крім того, відповідно до довідки ЛКК №76/1 від 14.02.2024 р., виданого вищезазначеним медичним центром, ОСОБА_1 встановлено діагноз: «посттравматичний стресовий розлад», органічний емоційно-лабільний (астенічний) розлад з когнітивними порушеннями.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 23.12.2022, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 (зі змінами), затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. До вказаного Переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України входить вся Кам`янсько-Дніпровська міська територіальна громада (ч. 4 Розділу II) з 27.02.2022 року.

Підставою для звернення до суду з даною заявою є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманними заявницею фізичними, психічними розладами здоров`я під час незаконного затримання, утримання окупаційною владою та військовою агресією російської федерації, що можливо лише в судовому порядку, тому при розгляді вказаної заяви суд застосовує відповідні норми ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у Конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та ІІІереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року К» 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Краска проти Швейцарії» від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Факт каліцтва, отримання поранення, захворення чи травми в судовому порядку встановлений бути не може, проте, обґрунтовуючи необхідність встановлення факту того, що Заявниця отримала захворення, травми та інвалідність внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, Заявниця акцентує увагу на відсутності іншого позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку.

Факт отримання захворення, травми та інвалідність є обґрунтуванням необхідності встановлення іншого факту. Верховний Суд неодноразово зазначав про можливість встановлення не самого факту поранення, смерті чи вимушеного переселення внаслідок збройної агресії російської федерації, а про можливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між певною подією та збройною агресією російської федерації (Постанова Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 року у справі № 490/6057/19-ц).

Від встановлення юридичного факту причинно-наслідкового зв`язку між отриманими фізичними, психічними розладами здоров`я під час незаконного затримання, утримання окупаційною владою та збройною агресією Російської Федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, а саме: отримання статусу жертви потерпілого від міжнародного збройного конфлікту з подальшим отриманням допомоги від гуманітарних організацій та можливості звернення до міжнародних судів із відповідними вимогами тощо.

Враховуючи наведені обставини і норми закону, оцінюючи надані докази в їх сукупності, а також те, що законом не визначено іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманими фізичними, психічними розладами здоров`я під час незаконного затримання, утримання окупаційною владою та військовою агресією РФ, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 315, 316, 319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Капалкіна Ірина Олегівна, про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Міністерство охорони здоров`я України, Комунальна установа «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради.

Встановити юридичний факт причинно-наслідкового зв`язку між отриманими ОСОБА_1 фізичними, психічними розладами здоров`я під час незаконного затримання, утримання окупаційною владою та збройною агресією російської федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду

Повний текст виготовлено 13 вересня 2024 року.

Суддя О.М. Гнатюк