Справа № 461/5171/22 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/274/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 29 листопада 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди у розмірі 24 560,89 грн. в якості компенсації суми страхової виплати за договором добровільного страхування майна (транспортного засобу).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 29 жовтня 2021 року на перехресті вул.Нова вул.Б.Хмельницького у м.Львові сталась ДТП за участю автомобілів «Chrysler 300 С» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (далі - відповідач) та «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 , який був застрахований від ризику пошкодження в ДТП у АТ «СК «Інго» (надалі - позивач) на підставі договору добровільного страхування №640527750.21 з терміном дії від 06.02.2021 року до 05.02.2022 року та з франшизою - 0.00 грн. (надалі - договір страхування).

Згідно рахунку на оплату ремонту № від 08.11.2021 року, - загальна вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 склала 36 901.60 грн.

23 листопада 2023 року позивач відшкодував власнику застрахованого автомобіля «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 завдану шкоду у розмірі 36 901.60 грн. згідно виставленого рахунку на ремонт та набув право зворотної вимоги до особи, винної у завданні шкоди та її страховика у розмірі фактично понесених витрат.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.01.2022 року громадянина ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Рішення суду набрало законної

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ««Chrysler 300 С» р.н. НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» згідно полісу № 205042518 зі строком дії від 21.07.2021 року до 20.07.2022 року та франшизою у розмірі 2600,00 грн.

Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 27397 від 11.12.2021 року, - вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 складає 29775.34грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 , складає 14940,71 грн.

Враховуючи зазначене 03.06.2022 року позивач звернувся до страховика відповідача ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» із заявою про компенсацію суми страхової виплати. 28.07.2022 року ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» компенсувало позивачу суму страхової виплати.

Враховуючи набуття позивачем права зворотної вимоги в межах фактично сплачених грошових коштів у розмірі 36 901,60 грн., наявність ліміту майнової відповідальності страховика відповідача з урахуванням франшизи у розмірі 12 340,71 грн., - позивач вважає, що решта завданої шкоди у розмірі 24560,89 грн. (36901,60 грн. 12340,71 грн.) підлягає до стягнення з відповідача, як особи, відповідальної за заподіяння завданої шкоди (винуватця ДТП) та володільця джерела підвищеної небезпеки на підставі положень ч.2 ст.1187 та ч.1 ст.1194 ЦК України. Таким чином позивач вважає своє право порушеним за захистом його звертається до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» грошові кошти в сумі 21 960,89 грн та 2 218,26 грн. понесених витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з рішенням суду, та вважає, що суд належним чином не встановив характер спірних правовідносин у даній справі, а тому дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 є особою, яка має відповідати за позовом.

Зазначає, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхових сум.

Також вважає, що судом не було досліджено та обґрунтовано різницю між «загальна вартість відновлювального ремонту, згідно рахунку (36901,6 грн.)» та «вартість відновлювального ремонту згідно звіту (29775, 34 грн.)».

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Представник ПАТ «СК «ІНГО» подав відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимог частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки компенсованої позивачу страховиком відповідача суми страхової виплати за договором добровільного страхування (12340.71 грн.) не вистачає для повного відшкодування фактичного розміру завданої шкоди (36901.60 грн.) в межах якого він набув право зворотної вимоги у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування оціненої шкоди страховиком відповідача, то решта шкоди повинна бути відшкодована особою, яка її завдала в загальному порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що 29.10.2021 року о 16.35 год. на перехресті вул.Нова, 18 вул.Б.Хмельницького у с. Малехів, Львівського району, Львівської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Chrysler 300 С» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 . ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Chrysler 300 С» р.н. НОМЕР_1 , який рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу у русі автомобілю «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 , що рухався по головній.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.01.2022 року по справі № 466/10670/21 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ПДР України та притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Рішення суду набрало законної сили 27.01.2022 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рахунку ФОП ОСОБА_2 на оплату ремонту № від 08.11.2021 року, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 складає 36 901,60 грн.

Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 27397 від 11.12.2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 , складає 14 940,71 грн.

Позивач відшкодував власнику застрахованого автомобіля «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_2 завдану шкоду у розмірі 36 901,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №23494 від 23.11.2021 року, та набув право зворотної вимоги до особи, винної у заподіянні шкоди та її страховика в розмірі фактично понесених витрат.

Цивільна відповідальність власника автомобіля марки «Chrysler 300 С» р.н. НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-205042518, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130000.00 грн.; та шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 260000.00 грн.; зі строком дії від 21.07.2021 року до 20.07.2022 року та франшизою у розмірі 2600.00 грн.; а також договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 35 від 20.07.2021 року з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, у розмірі 100000.00 грн. та строком дії договору від 20.07.2021 року до 20.07.2022 року.

З огляду на наявність у відповідача договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач звернувся до страховика відповідача - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою від 03.06.2022 року про компенсацію суми страхової виплати. З матеріалів справи вбачається, що 28.07.2022 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» компенсувало позивачу суму страхової виплати у розмірі 12340.71 грн.

З долученої до матеріалів справи копії квитанції від 10.05.2023 року вбачається здійснення ОСОБА_1 перерахунку через АТ «Універсал Банк» суми грошових коштів у розмірі 2600.00 грн. в якості оплати франшизи за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Дії осіб, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), визначені у статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (частина перша статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказаною нормою також визначено вимоги до змісту та необхідних додатків до заяви про страхове відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого (29 січня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/2351/17 та від 05.04.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/3165/17).

У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування (28 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 183/791/16-ц та від 28 лютого 2018 року у справі № 521/16989/13-ц).

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом статті 22, 1166, 1192 ЦК України, шкода відшкодовується в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Верховний Суд в постановах від 13 травня 2019 року (справа №522/538/17) та від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20)прийшов до аналогічних висновків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 вказала, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і його страховиком. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскільки компенсованої позивачу страховиком відповідача суми страхової виплати за договором добровільного страхування (12340.71 грн.) не вистачає для повного відшкодування фактичного розміру завданої шкоди (36901.60 грн.) в межах якого він набув право зворотної вимоги у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування оціненої шкоди страховиком відповідача, то решта шкоди повинна бути відшкодована особою, яка її завдала в загальному порядку.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.