03.10.2024 Справа № 363/714/24
03 жовтня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Василенко Г.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вишгородська державна нотаріальна контора, Вишгородська міська рада Київської області про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,-
В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебувала вищевказана цивільна справа.
25.09.2024 року представник відповідача адвокат Тільний А.О. через канцелярію суду подав заяву про ухвалення додаткового рішення по даній справі, а саме стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесених судових витрат за надання послуг з незалежної оцінки, експертної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 2000,00 грн. та за надання професійної правничої допомоги розмірі 60 000,00 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх фактично сплачено стороною.
У постанові ВП ВС у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 року, сформовано правову позицію, згідно якої при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина першастатті 182 ЦПК України). Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Статтею 15 ЦПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України).
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Частиною 1 ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Як зазначається у ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
На підтвердження понесених витрат, представником відповідача було надано акт виконаних робіт від 25.09.2024 року, договір про надання правничої допомоги від 29.01.2024 року, квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 26 від 31.01.2024 року, договір на надання послуг з незалежної оцінки від 11.01.2024 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 03 від 11.01.2024 року.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
А Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Верховний Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 зробив правовий висновок, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторонни спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг..
За результатами дослідження та оцінки наданих сторонами доказів у їх сукупності, зважаючи на фінансовий стан обох сторін, суд вважає, що розмір судових витрат в сумі 62 000,00 гривень є необгрунтованим, не відповідає наданому адвокатом обсягу послуг та складності справи, а надані згідно акту виконаних робіт ( підготовка та подання позовної заяви 15 000,00 грн., підготовка та подання заяви про забезпечення позову 8 000,00 грн., підготовка апеляційної скарги на ухвалу Вишгородського районного суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову 16 000,00 грн., повторна підготовка та подання заяви про забезпечення позову 8 000,00 грн., підготовка адвокатського запиту 5 000,00 грн., участь в судових засіданнях 9 000,00 грн.) хоч і є детально прописаними, однак не відповідають критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
Відповідно достатті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо в т.ч. судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Представником відповідачки виконано дану вимогу.
Отже, за результатами дослідження та оцінки наданих сторонами доказів у їх сукупності, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, фінансовий стан обох сторін, суд вважає, що розмір гонорару адвоката не є співмірним, а наданий акт наданих послуг хоч і є детально прописаними, однак є необґрунтованим та надмірно завищеним.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Лавентс проти Італії" від 28.11.2002 року, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які були необхідними і становлять розумну суму.
Відтак, враховуючи вищенаведене, керуючись принципами справедливості та верховенства права, обгрунтованим розміром понесених позивачем судових витрат з незалежної оцінки, експертної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 2 000,00 грн., витрат на професійну правничу допомогу є такий, що становить 8 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_2 .
Керуючись ст. ст.133, 137, 270 ЦПК України, суд
Заяву задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вишгородська державна нотаріальна контора, Вишгородська міська рада Київської області про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на незалежну оцінку, експертної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 2 000,00 грн., та витрат за надання правничої допомоги у сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень, а всього 10 000,00 (десять тисяч) гривень.
В іншій частині відмовити.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Головуючий: М.Б.Баличева