ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/480/24 Справа № 202/3480/22 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Кухтін Г.О.), -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01липня 2013 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 14 червня 2022 року має заборгованість у загальному розмірі 30016,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом, в тому числі за простроченим - 23123,78 грн., заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом - 6892,96 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 01 липня 2013 року у розмірі 30016,74 грн. станом на 14 червня 2022 року та судові витрати у розмірі 2481 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено.

Не погодившись з вказаним вище рішенням суду першої інстанції, позивач - АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи це тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи, оскільки, підписавши Заяву 01 липня 2013 року, ОСОБА_1 та Банк уклали кредитний договір у відповідності до ст. 634 ЦК України та підписана Заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає Договір про надання банківських послуг, про що і зазначено у Заяві. 01 липня 2013 року відповідачеві відкрито картковий рахунок та видано картку типу «Універсальна Голд», яка згодом перевипускалась неодноразово, останній раз був 21 березня 2018 року строком дії до грудня 2021 року.

На картку встановлено кредитний ліміт у розмірі 10900,00 грн., який в подальшому збільшувався до 15000,00 грн., та 03 березня 2020 року зменшено до 0,00 грн., що підтверджується довідками банку. Із виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково погашав кредитну заборгованість, але несвоєчасно та не в повному обсязі, ніж щомісячний платіж.

За цим кредитом сума внесених коштів за весь період користування кредитними коштами буде значно перевищувати розмір кредитного ліміту, а оскільки відповідач користувався кредитними коштами починаючи з 16 листопада 2015 року, то за весь час користування кредитними коштами сума внесених коштів може бути більшою за розмір кредитного ліміту 15000,00 грн. та перевищувати розмір боргу по кредиту станом на 14 червня 2022 року. Таким чином суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що відповідач вже вніс на погашення заборгованості суму коштів у розмірі, що значно перевищує вказану заборгованість за договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 23123,78 грн., що підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача. Апелянт зазначає, що виписка про рух коштів є належним доказом у справі.

Заборгованість за тілом кредиту перевищує розмір встановленого кредитного ліміту, оскільки відповідач скористався кредитною послугою «Миттєва розстрочка». Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу за сервісом «Миттєва розстрочка» відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило підвищення тіла кредиту над розміром встановленого ліміту.

Фактично отримані та використані кошти відповідач так і не повернув у строк, визначений умовами кредитного договору, тому має заборгованість, факт чого суд першої інстанції не взяв до уваги.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року справу витребувано у суду першої інстанції, яка надійшла до суду 27 вересня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року поновлено апелянту строк на оскарження рішення, відкрито провадження у даній справі, та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі.

Проте, вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що сторони не дійшли згоди у кредитному договорі щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, які списувались банком в погашення умов кредитного договору, позивач не навів перед судом наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості, заявленої до стягнення.

З вказаним висновком суду першої інстанції, Дніпровський апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що що 01 липня 2013 року між акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Виписку за договором № б/н від 01.07.2013 року по 15.06.2022 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , довідку про надання кредитних карток. .

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 14 червня 2022 року, виникла заборгованість у розмірі 30016,74 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 23 123, 78 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 6892, 96 грн.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено,що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користуючись кредитними коштами, періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом.

Підписавши 01 липня 2013 року анкету-заяву, відповідач ОСОБА_1 дав свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений.

Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надав.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 441/569/17, провадження № 61-8140св18.

Враховуючи викладене вище, Дніпровський апеляційний суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача - Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 30016,74 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23123,78 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 6892,96 грн., оскільки позивач надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження наявної заборгованості у відповідача.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги позивачем до суду першої інстанції сплачено 2481,00 грн. (а.с. 76) судового збору, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено 3721,50 грн. (а.с. 140), а всього 6202,50 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором в розмірі 30016 (тридцять тисяч шістнадцять грн.) 74 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 23123,78 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 6892,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () витрати по сплаті судового збору в розмірі 6202 (шість тисяч двісті дві грн.) 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3статті 389 ЦПК України.

Судді: