Апеляційне провадження №22-ц/824/9375/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за період з 2006 року по 2014 рік між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено ряд договорів банківського вкладу.

У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку обмежив доступ позивача до інформації на особистому кабінеті Приват24. Інформація відсутня й по сьогоднішній день. Розпорядження власними коштами, розмішеними на банківських рахунках стало неможливим. Такі обмеження, можливо, були пов`язані з окупацією Криму. Рахунки вкладника-позивача в банку заблоковані. Позивач зверталася до місцевих відділень з вимогами про повернення своїх вкладів, проте, на жаль, навіть самі співробітники кримських філій Приватбанку не знали причину блокування рахунків та доступу до інформації. Надсилання рекомендованих листів до головного офісу Приватбанку було просто неможливим. Починаючи з 27.03.2014 року поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя, повертаються у зворотному напрямку. Практично УДППЗ «Укрпошта» не здійснює поштові відправлення ані з Криму, ані до півострова Крим. Кримська Дирекція Укрпошти припиняє роботу, як і інші державні установи. Вказувала, що неодноразово зверталася до банку з проханням розблокувати рахунки, розірвати договори та повернути грошові кошти (усі банківські вклади з нарахованими процентами), проте, банк відмовляв, у зв`язку з припиненням діяльності на території тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та неможливістю здійснення банківського регулювання та нагляду на зазначених територіях. Окрім цього, у зв`язку з окупацією Криму та недобросовісною поведінкою АТ КБ «ПриватБанк» усі звернення позивача не зафіксовані (неодноразові звернення були через особисте спілкування з менеджером, через чат (не зафіксований) та через скриньку у відділенні, так як Укрпошта припинила свою роботу).

15.05.2014 року ПАТ «ПриватБанк» виніс рішення про припинення діяльності відокремлених підрозділів Філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вклад позивачу не повернуто. Позивачці були надані довідка №26909424 від 16.05.2014 року та ряд банківських виписок № НОМЕР_1 від 28.07.2014 року по не всім рахункам, у яких не була відображена інформація у повному обсязі про усі діючі договори та рахунки. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги сформовані за усіма документами, наявними у позивача.

Із засобів масової інформації позивачу стало відомо, що 17.11.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу за депозитними договорами усіх кримських клієнтів банку, в тому числі і позивача. При цьому, АТ КБ «ПриватБанк» в порушення ст.22 Закону України від 05.04.2001 № 2346-111 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» без відома та без дозволу вкладників ініціював здійснення переказу грошових коштів позивача на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «ФІНІЛОН», яка не мала ліцензії на надання фінансових послуг.

01 жовтня 2021 року позивач з материкової частини України відправила чергову заяву про повернення грошових коштів. Також, позивач просила Банк підтвердити або спростувати інформацію про переведення грошових коштів на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон». Станом на час звернення до суду відповіді нема. Таку бездіяльність Банку, що полягає у неповерненні вкладу з відсотками позивач вважає незаконною. Правочин щодо переведення боргу позивач не визнає (так як згоди на переведення своїх грошових коштів позивач не надавала). Зазначала, що договори банківського вкладу між позивачем та відповідачем не були розірвані, а зобов`язання не припинено. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України та п.3.3. Постанови Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, банк зобов`язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Оскільки банк вклад не повернув, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просила повернути вклади, проценти на банківський вклад, 3% річних.

На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь за договорами банківського вкладу 57 378,05 Євро та 173 220,57 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про стягнення грошових коштів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 12 березня 2024 року позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким уточнені позовні вимоги задовольнити.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання, призначене на 12.09.2024 року з`явився представник відповідача.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У ході розгляду справи судом встановлено, що між сторонами укладено наступні депозитні договори:

№ SAMDN0810 (рахунок № НОМЕР_17), № SAMDN4472 (рахунок № НОМЕР_18), № SAMDN8378 (рахунок № НОМЕР_19), № НОМЕР_2 (рахунок № НОМЕР_20), № НОМЕР_3 (рахунок №9271), № НОМЕР_4 (рахунок № НОМЕР_5 ), № SAMDN3679 (НОМЕР_22), не заперечувалось сторонами, № SAMDN6473 (рахунок № НОМЕР_6 ), не заперечувалось сторонами, № SAMDN7154, № SAMDN3369, № SAMDN3724, № SAMDN1918, на підтвердження чого надано копію договору, № SAMDN8310, на підтвердження чого надано копію договору. Разом з тим, що стосується договорів № SAMDN7154, № SAMDN3369, № SAMDN3724, № SAMDN1918, № SAMDN8310, суд вважав доведений факт, що вони розірвані, та, як наслідок, у їх задоволенні відмовив.

Так, Договір № SAMDN7154 (рахунок № НОМЕР_23) розірваний 20.02.2013 року, залишок коштів, який обліковувався на цьому рахунку у розмірі 1 006,37 євро:1 000,00 євро - перераховано на інший депозитний договір позивача № SAMDN4923 (рахунок № НОМЕР_8) 6,37 євро - перераховано на іншій поточний (картковий) рахунок позивача № НОМЕР_7 . Вказане підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_8 (рахунок ОДБ НОМЕР_9 ), платіжним дорученням від 20.02.2013 року на суму 6,37 EUR, випискою по картці/рахунку № НОМЕР_7 , який не є предметом спору в даній справі. Договір № SAMDN3369 (рахунок № НОМЕР_10 ) розірваний 04.03.2014 року, залишок коштів, який обліковувався на цьому рахунку у розмірі 4 029,51 дол. США був переведений на картку позивача НОМЕР_11 . Вказане підтверджується платіжним дорученням на переведення коштів 04.03.2014 року в розмірі 4 029,51 дол .США на картку НОМЕР_11 ; випискою по картці НОМЕР_11 , який є предметом спору в даній справі. Договір № SAMDN3724 (рахунок № НОМЕР_24) розірваний 28.02.2013 року, залишок коштів, який обліковувався на цьому рахунку у розмірі 10 385,74 євро: 10 320,00 євро - переведено на інший рахунок Позивача № НОМЕР_12, 65,74 євро - переведено на картку Позивача НОМЕР_7 . Вказане підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_12 , платіжним дорученням на переведення коштів 28.02.2013 в розмірі 65,74 євро на картку НОМЕР_7 , випискою по картці НОМЕР_7 , який є предметом спору в даній справі. Договір № SAMDN1918 (рахунок № НОМЕР_25) - розірваний 15.11.2013 року, залишок коштів, який обліковувався за цим договором у розмірі 3 011,46 дол. США, був отриманий 15.11.2013 року позивачем в касі відділення ПриватБанк. Вказане підтверджується випискою по рахунку каси відділення Банку за 15.11.2013 року (виплата суми 3 011,46 USD через касу) та видатковим касовим ордером від 15.11.2013 на суму 3 011,46 USD. Договір № SAMDN8310 (рахунок № НОМЕР_26) розірваний, залишок коштів, який обліковувався за цим договором у розмірі 18 919,52 дол. США: 18 500,00 дол. США переведено (перераховано) 21 січня 2013 року на інший депозитний договір Позивача № SAMDN5361 (рахунок № НОМЕР_21), який є предметом спору у даній справі, 419,52 дол. США зняті позивачем 21 березня 2013 року в касі відділення ПриватБанк. Вказане підтверджується випискою по рахунку каси відділення банку за 21.03.2013 (виплата суми 419,52 USD через касу) та видатковим касовим ордером від 21.03.2013 на суму 419,52 USD; випискою з внутрішньобанківського комплексу Банку; інформацією щодо проводок в ОДБ (операційний день банку).

Незважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення. В якості підстави для такого рішення суд зазначив, що позивачем не надано належних доказів подання заяви до відповідача про розірвання договору та/чи повернення вкладу з відсотками та повернення коштів за поточними рахунками, тому у позивача відсутнє будь-яке невизнане або оспорюване право та охоронюваний законом інтерес. В свою чергу це унеможливлює судовий захист такого права чи інтересу.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції.

Хоча на вимогу про виплату коштів банк формально прямою відмовою й не відповів, заявивши про необхідність ОСОБА_2 надати ряд додаткових документів, в той же час в ході розгляду даної справи заявив позицію про те, що не визнає право ОСОБА_2 на отримання заявлених нею вкладів, оскільки по 5 договорах кошти їй вже було повернуто, на підтвердження чого надав відповідні докази, а за рештою договорів обов`язок повернення коштів та самі кошти банк передав ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».

Таким чином за свої зобов`язання за частиною договорів з позивачем, які фігурували в угоді між АТ КБ «ПриватБанк» іТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», банк заперечував, не визнавав права позивача, що фактично й надає ОСОБА_2 право на звернення до суду за захистом такого свого невизнаного права.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого останнє стало боржником за договором банківського рахунку, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є належним боржником за договорами банківського рахунку та належним відповідачем у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року (справа №321/1260/19) вказано, що при оцінці укладеного 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» договору переведення боргу суди необґрунтовано констатували нікчемність такого договору. Разом з тим, відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто саме переведення боргу не відбулося.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа №757/61918/18) міститься правовий висновок, згідно з яким доводи про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вкладник надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договорами банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21), від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21) у подібних правовідносинах.

Таким чином, Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» є таким, що не породив юридичних наслідків, за ним не відбулось переведення боргу перед ОСОБА_2 з АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ ФК «Фінілон» за договором банківського рахунку.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у прийнятті вищевказаної позиції банку.

Погоджується колегія суддів й з позицією суду першої інстанції щодо безпідставності вимог позивача стосовно ряду зазначених нею в позовній заяві договорів.

На підтвердження факту про розірвання договорів №SAMDN7154, №SAMDN3369, №SAMDN3724, №SAMDN1918, №SAMDN8310, а також того, що кошти за ними виплачені позивачці, АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду такі первинні документи:

1) в підтвердження факту розірвання договору № SAMDN7154:

- платіжне доручення від 20.02.2013 на суму 6,37 EUR;

- виписку по картці НОМЕР_13 ;

- виписку по рахунку НОМЕР_27;

2) в підтвердження факту розірвання договору № SAMDN3369:

- виписку по картці НОМЕР_14 ;

3) в підтвердження факту розірвання договору № SAMDN3724;

- виписку по картці НОМЕР_13 ;

- виписку по рахунку НОМЕР_15 ;

4) в підтвердження факту розірвання договору № SAMDN1918:

- витяг з виписки по рахунку каси відділення Банку за 15.11.2013 (виплата сума 3011,46

USD через касу) ;

- видатковий касовий ордер від 15.11.2013року на суму 3011,46 USD

5) в підтвердження факту розірвання договору № SAMDN8310;

- витяг з виписки по рахунку каси відділення Банку за 21.03.2013 (виплата суми 419,5 USD через касу);

- видатковий касовий ордер від 21.03.2013 року на суму 419,52 USD;

- виписка з внутрішньобанківського комплексу Банку;

- інформація щодо проводок в ОДБ (операційний день банку).

Вказані докази жодним чином не були спростовані позивачем.

За таких умов позов у цій частині обґрунтовано не підлягав до задоволення.

Що ж стосується решти договорів, заявлених до стягнення, з наданих банком доказів, зокрема довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 14.02.2022 року, витягу з електронного додатку від 14.02.2022 року та платіжного доручення №D0321YQT73 від 21 березня 2013 року, вбачається, що сума вкладів з нарахованими відсотками була передана за договором переведення боргу №б/н від 17.11.2014 року на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».

Загальна сума таких вкладень з нарахованими відсотками складає 59971,68 доларів США та 13502,51 Євро. Іншої суми заборгованості за вказаними договорами в ході розгляду справи належним чином доведено не було. За таких умов суд приймає саме наведені суми заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати на депозити в іноземній валюті не нараховуються, враховуючи саму сіть таких втрат, які полягають в зміні курсу національної грошової одиниці відносно іноземної валюти.

Оскільки Приватбанк вклад позивачу не повернув, а без відома та дозволу позивача передав його ФК «Фінілон», саме з вказаної дати передачі (17.11.2014 року) банк порушив права позивача на безперешкодне володіння своїм майном.

За таких умов розрахунок 3% річних здійснюється за період з 17.11.2014 по 04.11.2024 року (день, який передує зверненню до суду) і саме за цей період банк прострочив виконання свого грошового зобов`язання. За вказаний період 3 % річних від встановленої вище суми боргу складає 12 514,00 доларів США та 2822,21 Євро.

Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 72385,68 доларів США та 16324,72 Євро.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення грошових коштів не відповідає обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог на 38,09 % від заявленого розміру, а при подачі позовної заяви судовий збір мав бути сплачений у розмірі 11 350, 00 грн, при подачі апеляційної скарги відповідно - 17 025, 00 грн, враховуючи співвідношення задоволених і відхилених позовних вимог з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 808, 05 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: 01001, м, Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_16 , адреса: АДРЕСА_1 ) заборгованість за договорами банківського вкладу у розмірі 72 385 (сімдесят дві тисячі триста вісімдесят п`ять) доларів США 68 центів та 16 324 (шістнадцять тисяч триста двадцять чотири) Євро 72 центи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Сягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: 01001, м, Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь Держави судовий збір у розмірі 10 808 (десять тисяч вісімсот вісім) грн 05 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько