ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2375/24
Провадження №2-н/477/394/24
УХВАЛА

30 вересня 2024 року м.Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Семенова Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

11 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду Миколаївської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 / 4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дати подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, доходжу висновку про відмову у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини третьої статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Частиною п`ятою статті 183 Сімейного Кодексу України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Заявник звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів та на підтвердження того, що дитина проживає разом з нею, долучила до заяви копію акту від 02 серпня 2024 року, складеного трьома особами: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третє прізвище написано нерозбірливо, які засвідчили, що ОСОБА_1 мешкає у АДРЕСА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14 лютого 2022 року.

Суд зазначає, що видачу акта обстеження на факт проживання особи без реєстрації місця проживання за певною адресою (на основі письмових свідчень сусідів) здійснює орган місцевого самоврядування.

Заявником надано копію акту за підписами осіб, прізвище, ім`я та побатькові яких не зазначено повністю (прізвище одного з підписантів взагалі зазначено нерозбірливо), не зазначено статус підписантів, відсутні відомості щодо адрес їх проживання, акт не засвідчено органом місцевого самоврядування.

Таким чином, акт від 02 серпня 2024 року, долучений до заяви про видачу судового наказу, не є належним доказом на підтвердження обставини, що дитина заявниці проживає разом з нею.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України.

Таким чином, заявником не подані докази, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а тому заява не відповідає положенням статті 163 ЦПК України.

В зв`язку з зазначеним, у видачі судового наказу належить відмовити.

Відповідно до частини першої статті 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відповідно до частини другої статті 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Керуючись статтями 161, 163,165,166 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому ЦПК України, після усунення її недоліків, а також для звернення до суду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя Л.М.Семенова