ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/908/24
Провадження № 2-о/483/49/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 вересня 2024 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря - Акопової К.Р.,

заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Очаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

16 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Підгороднє Бахмутського району Донецької області, під час виконання бойових завдань.

В обґрунтування заяви зазначив, що він є рідним братом ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання бойових завдань в районі населеного пункту Підгороднє Бахмутського району Донецької області, однак знайти та забрати тіло загиблого брата не представилося можливим через проведення на зазначеній території бойових дій. При зверненні до Очаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо реєстрації актового запису про смерть йому було надано відмову через відсутність лікарського свідоцтва про смерть. Оскільки встановити факт смерті може виключно суд, він звернувся з вказаною заявою.

Заявник у судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити.

Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 8-9).

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Одеса (а.с. 11).

За змістом свідоцтва про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , батьками зазначених осіб є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 12-13), що дозволяє дійти висновку про те, що зазначені особи є рідними братами.

Відповідно до сповіщення № 2/305 від 07 лютого 2023 року, виданого 4 відділом Одеського РТЦК, ОСОБА_2 03 січня 2023 року під час виконання бойових завдань зник безвісти (а.с. 17).

Факт зникнення ОСОБА_2 під час виконання ним бойових завдань також підтверджується витягом з наказу командира військової частини від 06 вересня 2023 року № 1733 про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісті ОСОБА_2 (а.с. 14).

Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин № 68 від 19 вересня 2023 року також підтверджується факт зникнення ОСОБА_2 безвісті на території бойових дій (а.с. 19).

З матеріалів справи вбачається, що Очаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заявнику відмовлено у проведені державної реєстрації смерті, оскільки не було надано остаточного лікарського свідоцтва про смерть (а.с. 20).

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:

- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості.

Щодо встановлення факту смерті на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України.

Пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.

Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів встановить обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної влади факту смерті.

Щодо оголошення особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України)

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22.

Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що заявник фактично просить суд встановити факт смерті його брата (військовослужбовця) у певний час під час виконання бойового завдання, з метою забезпечення статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Як на фактичні підстави звернення до суду заявник посилався лише на докази, які свідчать про зникнення його брата безвісті.

Як на правові підстави звернення до суду із заявою ОСОБА_1 посилається на пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_2 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами.

З огляду на це підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті його брата ОСОБА_2 (військовослужбовця) у певний час під час виконання бойового завдання за пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України немає.

Разом із тим, суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявника вірогідного припущення про смерть його брата, він не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про оголошення ОСОБА_2 померлим відповідно до частини другої статті 46 ЦК України.

З урахуванням викладеного, а також з огляду на досліджені судом докази, заява про встановлення факту смерті ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 293, 294, 315, 317 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Очаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуюча: