Справа №464/9576/14-ц
пр № 6/464/188/24
У Х В А Л А

02 жовтня 2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про заміну стягувача у виконавчому листі, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання.

у с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить замінити сторону стягувача у виконавчому листі по справі № 464/9576/14-ц, за рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 грудня 2014 року, з ПАТ «Комерційний банк «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника заявника, видати дублікат виконавчого листа по даній справі та поновити строк для його пред`явлення до примусового виконання.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення такого.

Заявник та боржник ОСОБА_1 просять розгляд справи здійснювати у їх відсутності.

Заявник заяву підтримує та просить задоволити. Боржник просить у задоволенні заяви відмовити, оскільки на даний час виконавче провадження по рішенню суду № 464/9576/14-ц завершене.

Інші учасники справи на розгляд заяви не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце її розгляду, проте їх неявка не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

25 грудня 2014 року Сихівським районним судом м. Львова ухвалено рішення по справі № 464/9576/14-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» № 033/40/08-ф від 04 квітня 2008 року в сумі 66 455, 08 грн та судовий збір в розмірі 664,55 грн.

Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Представником ПАТ КБ «Надра», 24 лютого 2015 року отримано виконавчий лист та пред`явлено до примусового виконання у Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові.

29 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

05 серпня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070 blank, згідно з умовами якого право вимоги за кредитним договором № 033/40/08-ф від 04 квітня 2008 року перейшло до останнього.

30 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та заявником укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070 blank 01, згідно з умовами якого право вимоги за кредитним договором № 033/40/08-ф від 04 квітня 2008 року перейшло до останнього.

На момент набрання рішенням законної сили діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року.

Згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як зазначалось вище, постановою державного виконавця від 29 грудня 2016 року повернуто виконавчий документ стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 29 грудня 2019 року.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.433 Цивільного процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Поважними причинами є ті обставини, були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до виконавця у визначений законом строк.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця обставина підтверджується належними та допустимими доказами; обставина свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені законом строки.

У даному випадку зазначені умови відсутні, оскільки стягувач був обізнаний з наявністю рішення суду і, проявляючи розумну обачність та інтерес, повинен був зацікавлений у його виконанні. Суд відхиляє доводи заявника, що про існування постанови про повернення виконавчого провадження йому стало відомо 30 липня 2024 року із листа УЗПВР у Львівській області, з огляду на те, що при укладенні договору про відступлення права вимоги від 30 вересня 2020 року уже був пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання та заявнику мало бути відомо про всі ризики придбання права вимоги за виконавчим документом із пропущеним строком. Більше того, після відступлення права вимоги заявник почав з`ясовувати чи рішення суду перебуває на примусовому виконанні аж через чотири роки, що підтверджує той факт, що він не був зацікавлений у виконанні рішення суду.

Варто зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово порушував питання про те, що суд не може безпідставно поновлювати процесуальні строки.

Безпідставне поновлення судом строків пред`явлення виконавчих листів до виконання є порушенням конвенційних прав та порушенням права на справедливий суд. Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява № 3236/03) суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими. У рішенні Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року (заява № 32053/13) наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст.6 Конвенції) «про захист прав людини і основоположних свобод».

З урахуванням наведеного, суду не надано належних та допустимих доказів, що підтверджували б об`єктивну неможливість первинного стягувача вчинити всі можливі дії, спрямовані на пред`явлення виконавчого документа до виконання у строки, визначені чинним законодавством України.

За положеннями ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Аналогічне положення встановлено ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»- у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від 25 червня 2019 року справі № 910/10031/13; від 21 серпня 2020 року у справі № 905/2084/14-908/4066/14, від 24 травня 2021 року у справі № 911/4460/21, від 30 липня 2019 у справі № 5/128 Верховний Суд дійшов висновку, що заміна сторони виконавчого провадження (стягувача) неможлива, якщо заява про правонаступництво подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (п.2 ч.4ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

З огляду на викладене вище, подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз наведеної норми приводить до висновку, що обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 висловила правову позицію, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що заявник не набув права пред`явлення виконавчого документа до виконання у цій справі, оскільки пропустив строк, відтак є правові підстави для відмови у видачі дублікату виконавчого документа.

З урахуванням, що заявником не доведено підставності вимог про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа, відтак суд дійшов переконання про відмову у задоволенні заяви за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.258-261, 268, 353, 442 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про заміну стягувача у виконавчому листі, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів згідно з вимогами ст.ст.351-356 ЦПК України.

Повне судове рішення складено та підписано 02 жовтня 2024 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.ч.5, 9 ст.268 ЦПК України.

Суддя Г.О.Шашуріна