Справа № 208/5990/24
Провадження № 2/209/1634/24
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

02 жовтня 2024 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Левицька Н.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання договору іпотеки припиненим та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2024 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за підсудністю із Заводського районного суду м. Дніпродзержинська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання договору іпотеки припиненим та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Просить суд: визнати іпотечний договір № 0310/0608/71-135-Z-1 від 26.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кир`як С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2437, припиненим з 25.06.2024 року та виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження кв. АДРЕСА_2 , зареєстрованого в реєстрі за № 2438.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання договору іпотеки припиненим та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень залишено без руху. Повідомлено позивача про необхідність у строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали суду виправити недоліки позову шляхом оформлення позовної заяви належним чином у відповідності до вимог ст. 175 ЦПК України та роз`яснено позивачу, що у разі не усунення зазначених недоліків, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Вказану ухвалу суду ОСОБА_1 отримала 19.09.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.23).

01.10.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій ОСОБА_1 зазначає, що на виконання вимог ухвали, яку фактично отримала поштою лише 19.09.2024, з приводу сплати судового збору вважає за необхідне зазначити, що на сьогоднішній день у неї скрутне матеріальне становище, вона є пенсіонеркою та отримує мінімальну пенсію за віком, на підтвердження чого надає відомості про суми виплачених доходів та утримання податків станом на 20.09.2024. Зазначає, що інших документів у неї немає та отримати їх не видається можливим. Також вказує про те, що коштів на банківських рахунках у неї немає, а єдиний документ, який би підтверджував скрутний матеріальний стан нею поданий, як це передбачено діючим законодавством.

Відтак, ОСОБА_1 з покликанням на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику ЄСПЛ, ч.1 ст. 136 ЦПК України та ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» просить звільнити її від сплати судового збору, відкрити провадження у справі та призначити справу до розгляду.

Розглянувши подану заяву та перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі (ч. 1 ст. 136 ЦПК України).

Так, згідно з частиною 1 статті 8 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині 1 цієї статті (частина 2 статті 8 Закону №3674-VI).

Отже, суд наділений повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов`язком суду, а повноваженням за певних обставин.

При цьому в частині сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря несення цих судових витрат.

Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Тобто, звільнення від сплати судового збору допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 8, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 8, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №0940/2276/18 (провадження №11-336апп20).

Отже, єдиною підставою за якою суд має право (однак не зобов`язаний) відстрочити чи розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від його сплати є врахування судом майнового стану заявника (позивача).

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Натомість, визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від поданих доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 686/114/16-ц, положення Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи; у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Kniat v. Poland», заява № 71731/01; п. 63- 64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland», заява № 73547/01).

Тобто, підтвердження рівня майнового стану сторони має бути повним та всестороннім, для чого особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна обґрунтувати та підтвердити свої доводи відповідними доказами, які б відображали усі аспекти майнової спроможності позивача сплатити передбачений законом розмір судового збору.

Дослідивши подану позивачем заяву та додані до неї документи, судом не встановлено обставин, які б достеменно свідчили про існуюче складне матеріальне становище позивача, яке б перешкоджало їй сплатити відповідний розмір судового збору при зверненні до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 15.06.2021 по справі № 504/2642/19, необхідність сплати судових витрат не може визнаватися обмеженням права доступу до суду, оскільки, за змістом положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу. Так, згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, N 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Суд вкотре наголошує, що звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи, підтвердженим належними доказами.

Позивач до суду надає копію пенсійного посвідчення, копію довідки Форми ОК-7 щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу за періоди, що наявні в Реєстрі застрахованих осіб, а саме за період 2011-2015 років та копію довідки ОК-5 за періоди 1999-2015 років.

Водночас, суд вважає, що позивачем не надано суду належних доказів наявності обставин щодо відсутності коштів на оплату судового збору, оскільки надані ОСОБА_1 вищевказані відомості щодо майнового стану не підтверджують, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Враховуючи те, що в межах даного спору позивачем не надано достатніх та повних доказів наявності підстав для звільнення від сплати судового збору відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Разом з цим, слід також зазначити, що залишаючи позовну заяву без руху, суд в ухвалі від 09.09.2024 окрім відсутності доказів сплати судового збору також вказав про інші недоліки позовної заяви, а саме про те, що позивачем в порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України не зазначені докази, що підтверджують вказані в позові обставини, а саме: в позовній заяві не зазначено чи виконанні кредитні зобов`язання за кредитним договором №0310/0608/71-135 від 26.06.2008 року та не додано копії кредитного договору; не зазначено на праві якої власності ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 та не додано копій документів, що підтверджують її право власності на квартиру. Також суд вказав на те, що позивачем не зазначені відомості про наявність або відсутність у нього та у відповідача електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. Крім того, позивачем не залучено в якості третьої особи первісного кредитора Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк».

Однак, ОСОБА_1 подаючи до суду заяву на виконання вимог ухвали від 09.09.2024 про залишення її позовної заяви без руху, таку мотивувала лише з приводу судового збору.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не усунуто визначених в ухвалі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.09.2024 недоліків позовної заяви.

Будь-яких заяв чи клопотань від позивача на виконання її вимог, окрім заяви щодо судового збору, станом на момент постановлення цієї ухвали не надходило. Позивачем не надіслано суду будь-яких повідомлень про наявність поважних причин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений для цього строк.

В силу ч. 3, 5 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія заяви залишається в суді.

Згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З урахуванням того, що у встановлений судом строк недоліки, зазначені в ухвалі про залишення заяви без руху, позивачем у повному обсязі не усунуто, суд вважає за необхідне визнати позовну заяву неподаною і повернути позивачу.

Також, позивачу слід роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 185 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання договору іпотеки припиненим та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - повернути позивачу.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із доданими до неї документами, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Н.В. Левицька