Справа № 209/6406/24
Провадження № 2-н/209/4034/24
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

02 жовтня 2024 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Левицька Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 30 серпня 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Заявниця у поданій заяві зазначає, що рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 між нею та ОСОБА_2 шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із нею і знаходиться на її утриманні.

Суддя отримавши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце реєстрації заявника та боржника, ознайомившись з матеріалами заяви про видачу судового наказу, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ч.1 ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Загальні правила підсудності врегульовані ст. 27 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 статті 28 ЦПК України визначено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Заявник, звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу, зазначає місце реєстрації боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Відповідно до відповіді Курилівського старостинського округу Петриківської селищної ради № 122 від 03.09.2024 року, згідно відомостей селищної ради зареєстроване у законному порядку місце проживання гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : АДРЕСА_2 .

Відповідно до відповіді Курилівського старостинського округу Петриківської селищної ради № 124 від 03.09.2024 року, згідно відомостей селищної ради гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 03.11.2023 була знята з реєстрації за заявою власника за адресою: АДРЕСА_2 . Відомості про теперішнє місце реєстрації відсутні.

Згідно відповіді Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста КМР від 19.09.2024 року № 23/13692, встановлено, що відділ не володіє інформацією щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відповіді Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста КМР від 19.09.2024 року № 23/13692, встановлено, що відділ не володіє інформацією щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявником до заяви надано Акт № 550 від 15.08.2024, який складений КП Кам`янської міської ради «Добробут» та згідно якого, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . Разом із нею проживає її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд враховує, що реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Тому позови, наведені в ч.1 ст.28 ЦПК України, не можуть пред`являтися за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого.

Такий висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 (провадження № 61-5805сво23).

Суд звертає увагу на те, що сам по собі факт проживання особи не є таким, що надає йому права пред`явлення позову за місцем свого фактичного проживання, оскільки цивільний процесуальний закон імперативно визначає можливість пред`явлення такого позову саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (заявника) або відповідача.

Із матеріалів справи встановлено, що ні заявник ОСОБА_1 , ні боржник ОСОБА_2 , з якого вона просить стягнути аліменти, на території, яка територіально підсудна Дніпровському районному суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, дана заява територіально не підсудна Дніпровському районному суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Наслідки порушення правил підсудності при поданні заяви про видачу судового наказу передбачені п. 9 ч. 1ст. 165 ЦПК України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч. 2 ст.167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу, суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Враховуючи вищенаведене, суддя вважає, що у видачі судового наказу слід відмовити, з наведених вище мотивів та підстав.

Крім того, суддя вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.9 ч.1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 27, 28, 162, 165, 166, 258-260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_2 .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Н.В. Левицька