"01" жовтня 2024 р.
Справа №642/3058/24
Провадження № 2/642/1092/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участі секретаря Шрамко Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, до ОСОБА_2 , третя особа Другий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства,

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати його, ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

В обгрунтування позову зазначено, що позивач з відповідачем перебували у періодичних фактичних шлюбних відносинах як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син, ОСОБА_4 . На момент народження дитини вони проживали окремо. Дитина була зареєстрована відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, батьком дитини зазначений ОСОБА_5 . В 2015 році між сторонами були поновлені шлюбні стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син, ОСОБА_6 . В зв`язку з тим, що вони не перебували в зареєстрованому шлюбі на момент народження сина ОСОБА_6 , він також був зареєстрований матір`ю відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, батьком дитини був зазначений ОСОБА_7 . З грудня 2016 року позивач з відповідачем проживають однією сім`єю, ведуть спільне господарство, виховують двох синів. 22 березня 2022 року між сторонами зареєстровано шлюб. Позивач та відповідач спільно звернулись до Нововодолазького ВДРАЦС у Харківському районі Харківської області СМУ Міністерства юстиції, м.Харків, із заявою про визнання батьківства стосовно спільного сина ОСОБА_6 , яка була задоволена відділом. Щодо сина ОСОБА_8 , то в задоволенні заяви про внесення змін в актовий запис про його народження відмовлено в усній формі, у зв`язку з тим, що зазначене матір`ю ім`я та по-батькові батька дитини при реєстрації народження не співпадає з ім`ям та по-батькові позивача. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 05.06.2024 провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 24.07.2024 відповідачу відмовлено в прийнятті заяви про визнання позову, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від раніше поданого клопотання про виклик свідків відмовилась.

Відповідач в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги.

Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис №108 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . (а.с. 13)

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України, а саме за вказівкою матері. Батьком дитини зазначений ОСОБА_5 . (а.с. 12)

22.03.2022 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . (а.с. 11)

За змістом статті 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За змістом ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 761/10732/16-ц, провадження № 61-29614св18, Верховний Суд зазначив про те, що враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатись об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно- генетичної) експертизи, навіть у випадку визнання позову про визнання батьківства відповідачем.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги.

В той час, судом не встановлено підстав подання позивачем позову до суду, враховуючи положення ч.1 ст. 126 та ч.1 ст. 128 СК України, згідно яких походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану; за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відомостей про те, що сторони подали спільну заяву до органів РАЦС, однак, їм було відмовлено у реєстрації позивача батьком дитини, матеріали справи не містять.

Крім того, на виконання свого процесуального обов`язку, стороною позивача не надано до суду жодного доказу на підтвердження батьківства.

Правова допомога позивачу у справі надавалась професійним адвокатом, який обізнаний з предметом доказування у даній категорії справ.

Визнання позовних вимог відповідачкою, в даному випадку, не може бути визнане судом належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом у спорі про визнання батьківства.

При цьому, після відмови ухвалою суду від 24.07.2024 у прийнятті заяви відповідача про визнання позову, будь-яких клопотань стороною позивача про призначення по справі експертизи, зокрема, про призначення судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, в порядку ст. 103 ЦПК України, не заявлялось.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів щодо спорідненості ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з цим, пунктом 2.13.4. «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, передбачено, що підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є, в тому числі, заява про визнання батьківства.

Отже, суд роз`яснює сторонам право урегулювання вказаних відносин в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.2,4, 12, 13, 141, 178, 263-265, ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, до ОСОБА_2 , третя особа Другий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.10.2024.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа - Другий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , місцезнаходження: м. Харків, вул. Малиновського, 10/14.

Головуючий: