Справа № 363/1743/24
Провадження № 2/366/501/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 вересня 2024 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючого-судді Ткаченка Ю.В., за участю секретаря судових засідань Морозової Я.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків Київської області, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Калінін Сергія Костянтиновича до Акціонерного товариства "СЕНС БАНК", третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович про захист прав споживачів визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2024 року за підсудністю з Вишгородського районного суду Київської області до Іванківського районного суду Київської області надійшла справа за позовом ОСОБА_1 (далі Позивач) в особі представника - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича (далі Представник позивача) до Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" (далі Відповідач), третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович (далі Третя особа) про захист прав споживачів визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що 24 листопала 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною був вчинений напис № 38148 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 631392460 від 24.04.2020 року в сумі 49 637,77 грн. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором № 631392460 від 24.04.2020 укладеного із Акціонерним товариством «Альфа-Банк». У 2022 році було ухвалено рішення про відмову від бренду Альфа-Банк, здійснено зміну юридичного найменування банку на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» та створено новий бренд Sens Bank.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявським Олександром Анатолійовичем від 22.01.2021 року було відкрито виконавче провадження № 64257096.

Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом.

З наведених вище підстав, позивач звертається до суду для захисту своїх прав та законних інтересів та просить суд:

Захистити права ОСОБА_1 , як споживача та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 38148, вчинений 24 листопада 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» суми кредитної заборгованості в розмірі 49 637,77 грн. (сорок дев`ять тисяч шістсот тридцять сім гривень сімдесят сім копійок);

Здіснити між сторонами у справ розподіл судових витрат за результатами її розгляду відповідно до вимог ЦПК України;

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5 500 грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривень).

Ухвалою суду від 07 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін на 23 липня 2024 року на 09 год. 40 хв. /а.с. 108-109/.

Розгляд справи недноразово відкладався з різних причин /а.с. 123, 130/.

Ухвалою суду від 07.05.2024 року задоволено заяву про забезпечення позову шляхом заборони зупинення стягнення на грошові кошти /а.с. 110-111/.

У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомленні вчасно.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою, в якій просять розгляд справи проводити без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача АТ «Сенс Банк» та третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. заяв та клопотань не надіслали.

Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, позивач в поданій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, тому суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводиться без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що 24 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною був вчинений напис № 38148 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 49 637,77 грн. за період з 14.07.2020 року по 20.10.2020 року згідно Кредитного договору № 631392460 від 24.04.2020 року, укладеного між боржником та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», яке в подальшому змінило назву на «Акціонерне товариство «Сенс Банк» /а.с. 26-29/.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявським Олександром Анатолійовичем від 22.01.2021 року було відкрито виконавче провадження № 64257096 /а.с. 22-23/.

Суд приймає до уваги усі подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.

Відповідно до ст. 18 ЦК нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 39 цього закону).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначає умови вчинення виконавчих написів. Зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України№1172 від 29 червня 1999 року, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений розмір заборгованості.

Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто перевіряє щоб документи, з яких обчислена заборгованість, не були спірні.

Із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 14 серпня 2019 року по справі №569/8884/17, вбачається, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до п. 2.3 вищезазначеного Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Таку вимогу позивач не отримував.

Відповідно до положень п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову №662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалою вищого адміністративного суду від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №910/10374/17 від 21.09.2021 визначено, що, оскільки, у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат» підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. На підставі вищевикладеного вбачається, що при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги щодо строків надіслання боржникові вимоги про сплату боргу та відсутність належних та допустимих доказів розміру заборгованості, а також виконавчий напис міг був вчинений лише за умови укладення нотаріально посвідченого кредитного договору, що у своїй сукупності є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 статті 4 цього закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Вимогами частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір, у розмірі 0,4% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2024 рік (дату подання позову) становить 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Вимогами частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до суду фізичною особою заяви про забезпечення доказів або позову стягується судовий збір, у розмірі 0,2% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2024 рік (дату подання позову) становить 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

При подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України про захист прав споживачів».

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України «якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Враховуючи вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1816,80 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень вісімдесят копійок), що складається з судового збору в розмімі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за подачу позовної заяви про захист прав споживачів визнання виконавчого напису таким, що не підлігає виконанню та 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) за подачу заяви про забезпечення доказів.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача надано Договір № б/н/24 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 27.03.2024 року з додатком №1 від 27.03.2024 року до нього, акт виконання робіт (наданих послуг) від 08.04.2024 року, ордером на надання правової допомоги серії ВІ № 1196457, свідоцтвом на зайняття адвокатською діяльністю, що підтверджується матеріалами справи /а.с. 35-41, 71, 72/.

У позовній заяві, представником позивача, на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомлено, що Позивач у зв`яку з розглядом справи поніс (очікує повнести) витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 5 500 грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривень), на виконання умов п. 2 Додатку № 1 від 27.03.2024 року до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/24 від 27.03.2024 укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро "Калінін і Партнери".

Суд дослідивши зазначені докази, враховуючи співмірність зі складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, виходячи з відповідають реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають повному задоволенню, а саме в розмірі 5 500 грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривень).

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 18, 630, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, ст.ст. 12, 81, 206, 211, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Калінін Сергія Костянтиновича до Акціонерного товариства "СЕНС БАНК", третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович про захист прав споживачів визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 38148 вчинений 24 листопада 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» суму кредитної заборгованості в розмірі 49 637,77 грн. (сорок дев`ять тисяч шістсот тридцять сім гривень сімдесят сім копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (, місце знаходження: 03150, м. Київ вул. Велика Васильківська,100) на користь держави судовий збір у розмірі 1816,80 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень вісімдесят копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (, місце знаходження: 03150, м. Київ вул. Велика Васильківська,100) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5 500 грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Іванківський районний суд Київської області.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 19 вересня 2024 року

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1

Представник позивача: Адвокат Калінін Сергій Костянтинович, адреса: 40004, м. Суми вул. Холодногірська,45

Відповідач: Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», , місце знаходження: 03150, м. Київ вул. Велика Васильківська,100

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович, адреса: 08292, Київська область м. Буча вул. Нове Шосе,3

Суддя: Юрій ТКАЧЕНКО