Провадження № 4-с/638/61/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Цвіри Д.М.,

за участі секретаря судового засідання Пухно М.С.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова Олександра Володимировича в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просить:

- визнати причини пропуску строку для подання скарги на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова Олександра Володимировича при винесені постанови від 22.09.2023 про накладення штрафу поважними;

- поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова Олександра Володимировича при винесені постанови від 22.09.202 про накладення штрафу;

- відкрити провадження за скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова Олександра Володимировича при винесені постанови від 22.09.202 про накладення штрафу;

- витребувати від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріали виконавчого провадження № 49566801 або належним чином засвідчені копії для огляду в судовому засіданні;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова Олександра Володимировича при винесені постанови від 22.09.2023 про накладення штрафу;

- скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова Олександра Володимировича від 22.09.2023 про накладення штрафу.

В обґрунтування скарги, представник посилається на те, що Дзержинським районним судом м. Харкова 08.10.2015 видано виконавчий лист № 638/22533/15-ц 2/638/1016/15 на виконання рішення Суду від 24.06.2015 у справі № 638/22533/14-ц по стягненню з ОСОБА_2 (далі Боржник) на користь ОСОБА_3 (далі Стягувач) аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з 19.12.2014 р. та до часу досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 49566801. Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова О. В. (далі Державний виконавець) від 22.09.2023 на Боржника, відповідно до ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 2.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон України «Про виконавче провадження»), був накладений штраф за невиконання рішення суду та несплату аліментів у розмірі 50 % від суми боргу по аліментах, що становить 107821,65 грн. (далі Постанова від 22.09.2023).

На даний час Державний виконавець Євсюков О.В. не здійснює виконавче провадження № 49566801.

Боржник не погоджується з Постановою від 22.09.2023 та вважає її незаконною та необґрунтованою.

Ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.12.2021 у справі № 2610/27695/2012 наголошено, що скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні ч. 2 ст. 63 акону України «Про виконавче провадження», яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному ч. 2 ст. 74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства.

Правова природа, характер, цільове призначення та стягувач штрафу, визначеного в ч. 2 ст. 63, ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», та штрафу, передбаченого ч. 14 ст. 71 Закону «Про виконавче провадження», відмінні, оскільки постанова виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів є рішенням виконавця щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів, як це передбачено ч. 1 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження». Це дає можливість тлумачити ч. 2 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження» таким чином, що оскарження постанов виконавців про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів має відмінний порядок від оскарження постанов виконавців про накладення інших штрафів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом також, зокрема, у постановах: від 12.01.2022 у справі № 438/257/13; від 19.10.2022 у справі № 2312/95/2012, від 17.05.2023 у справі № 521/10385/22.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення подається до суду, який розглянув як суд першої інстанції.

Саме тому скарга про визнання неправомірною та скасування Постанови Державного виконавця від 22.09.2023 підсудна Дзержинському районному суду м. Харкова.

З Постановою від 22.09.2023 Боржник не погоджується. Вважає її незаконною та необґрунтованою, виходячи з наступного: Перше, Державний виконавець, накладаючи на Боржника штраф, таким чином притягнув його до відповідальності. При цьому ним не було перевірено наявність умов для такої відповідальності, зокрема вини боржника у виникненні/збільшенні заборгованості.

Вина боржника у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відсутня, оскільки Боржник не знав про існування судового рішення про стягнення аліментів та відкриття виконавчого провадження № 49566801. Постанову про відкриття виконавчого провадження № 49566801 Боржник не одержував, а дізнався про його відкриття лише у липні 2023 року, коли з нього, як військовослужбовця почали стягувати кошти в рахунок сплати аліментів. А тому правові підстави для накладення на Боржника штрафу повністю відсутні.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Як вказано у Постанові від 22.09.2023, Державний виконавець, приймаючи рішення про накладення на Боржника штрафу, керувався ст.ст. 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження», що є вкрай неприпустимо, як з точки зору законодавчих приписів, так і практики Верховного Суду.

Це підтверджується зокрема і правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.12.2021 у справі № 2610/27695/2012, яка наведена вище і за змістом якої постанова державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів не є постановою про накладення штрафу в розумінні ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», тому що правова природа, характер, цільове призначення та стягувач штрафу, визначеного в ч. 2 ст. 63, ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», та штрафу, передбаченого ч. 14 ст. 71 Закону «Про виконавче провадження», відмінні, оскільки постанова виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів є рішенням виконавця щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів, як це передбачено ч. 1 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження».

Таким чином Державний виконавець при притягненні Боржника до відповідальності керувався правовими нормами, які не підлягають застосуванню в даному випадку, що вказує на протиправність та незаконність Постанови від 22.09.2023.

Третє, відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Саме нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 3.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, було посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, додано до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» ч. 14, якою запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 «у справі за конституційними скаргами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 № 955-VIII зі змінами» зроблено висновок про те, що за змістом ч. 1 ст. 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).

Відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 у «справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)» в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неправомірність застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів закріплений також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст. 7).

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22.02.2017 у справі № 6-2705цс16, підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Аналізуючи вищезазначені положення, можна дійти висновку, що з серпня 2018 року, коли Державному виконавцю було надано повноваження нараховувати штрафи за наявності заборгованості зі сплати аліментів до дня винесення Постанови від 22.09.2023 пройшло більше п`яти років. При цьому ніяких дій щодо накладення штрафу на Боржника за прострочення сплати аліментів за один рік чи за два роки.

З цього випливає, що державний виконавець навмисно або з необережності затягував застосування заходів примусу, забувши про захист права дитини на належне утримання, свої обов`язки та засади виконавчого провадження. Адже, відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на зазначені вище обставини можна дійти висновку про неправомірність притягнення Боржника до відповідальності за порушення, яке передбачено абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відповідальність боржника у вигляді штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка склалась у період часу з 29.12.2014 по 28.08.2018, з огляду на те, що вказана відповідальність могла би поширюватися лише на заборгованість, яка виникла після цієї дати (28.08.2018), оскільки Боржник не міг би передбачити настання цієї відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Таким чином, можна зробити висновок про безпідставність накладення на Боржника штрафу на користь держави у розмірі 107821,65 грн., оскільки Державним виконавцем були грубо порушені вимоги абз. 5 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», що є беззаперечною підставою для визнання неправомірною та скасування Постанови від 22.09.2023.

Четверте, у перші дні березня 2022 року з початком повномасштабної збройної агресії росії проти України, Боржник без будь-яких вагань добровольцем пішов боронити нашу Батьківщину і свою родину. І уже з 03.03.2022 по теперішній час захищає нашу Батьківщину у складі Збройних Сил України. Це підтверджується довідками військової частини НОМЕР_1 відповідно від 24.03.2022 № 13/153 та від 13.03.2024 б/н.

З початку проходження військової служби Боржникові було відкрито картковий рахунок у АТ КБ Приватбанк та він офіційно одержував грошове забезпечення. Чому з цього часу виконавчою службою не виконувалось рішення Суду про стягнення аліментів, про яке Боржник зовсім не знав, він відповісти не може. Проте це також додатково свідчить про відсутність вини Боржника у виникненні/збільшенні заборгованості по сплаті аліментів.

Ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що автоматизована система виконавчого провадження забезпечує автоматизований арешт коштів боржника за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України за погодженням з Національним банком України.

Абз. 1 п. 2 розділу I «Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження», затв. наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 року № 2432/5 (далі Положення) передбачено, що автоматизована система виконавчого провадження (далі Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Відповідно до абз. 14 п. 6 розділу I Положення Система забезпечує автоматизацію технологічних процесів обробки інформації в органах державної виконавчої служби, у приватного виконавця, а саме: централізоване узагальнення інформації про боржника, його майно, доходи та кошти, отриманої виконавцями в ході здійснення виконавчих проваджень з реєстрів, баз даних та інших інформаційних систем державних органів, надавачів платіжних послуг, для використання виконавцями під час примусового виконання рішень щодо такого боржника.

Більш того, Закон України «Про виконавче провадження» містить окрему статтю 71, присвячену порядку стягнення аліментів.

Також окрім Закону України «Про виконавче провадження» підлягає застосуванню Інструкція з організації примусового виконання рішень, затв. Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у ред. наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) (далі Інструкція з організації примусового виконання рішень), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню містить окремий розділ XVI з 10 статей, присвячений особливостям виконання рішень про стягнення аліментів.

Чому потужний державний механізм виконавчої служби не спрацював належним чином, це питання не до Боржника. Його доцільно поставити саме Державному виконавцю.

Ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч. 1 цієї статті.

За інформацією, отриманою із банку запит Державного виконавця щодо наявності відкритого рахунку Відповідача, у 2022 році до банку взагалі не надходив, що свідчить про порушення державним виконавцем покладених на нього обов`язків щодо примусового виконання рішення у виконавчому провадженні № 49566801. Тобто державним виконавцем допущена протиправна бездіяльність, що призвело до значного збільшення заборгованості зі сплаті аліментів і, як наслідок цього збільшення розміру штрафу, який протиправно стягується на підставі Постанови від 22.09.2023.

П`яте, у ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» зазначені вимоги, яким має відповідати будь-який виконавчий документ.

П. 8 гл. XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та суму штрафу. Державний виконавець, посилаючись на норму абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», прийшов до висновку, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 215643,30 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за один рік.

З аналізу зазначених положень випливає, що норма, на яку посилається держаний виконавець, не узгоджується з його висновками, адже виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

У той же час абз. 1 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Шосте, у п. 1 резолютивної частини, яка теж повинна міститися у постанові відповідно до п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень із зазначенням прийнятого виконавцем рішення та строку і порядку оскарження постанови, вказано «штраф на користь держави».

Однак, відповідно до абз. 5 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Також у п. 3 резолютивної частини постанови стягувачем зазначено Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що суперечить вищенаведеним приписам Закону України «Про виконавче провадження» та додатково підкреслює про необґрунтованість та неправомірність Постанови від 22.09.2023.

Сьоме, відповідно до п. 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Натомість у п. 5 резолютивної частини Постанови від 22.09.2023 зазначено «строк пред`явлення до виконання три місяці».

Восьме, ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII передбачено, зокрема, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед, зокрема, фізичними особами, не нараховуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово безперервно продовжувався. Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 5.02.2024 № 49/2024, затвердженого Законом України від 6.02.2024 № 3564-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 13.05.2024. З початком збройної агресії росії проти України, Боржник без будь-яких вагань пішов добровольцем боронити нашу Батьківщину і свою родину, мобілізувавшись до Збройних Сил України і досі перебуває на військовій службі.

Тож, це вкотре підкреслює необґрунтованість та незаконність постанови про накладення штрафу, адже згідно з вищезазначеними положеннями Боржник є військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, тому жодні штрафні санкції не мають нараховуватися.

Дев`яте, показовим є те, що Державний виконавець стягуючи аліменти з Боржника прекрасно знав де Боржник є і який правовий статус має. Тобто, він знав, що Боржник є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі, оскільки кошти від Боржника в рахунок сплати аліментів надходять з військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Державний виконавець виніс Постанову 22.09.2023 та жодним чином не повідомив Боржника про накладення на нього штрафу.

Боржник Постанову від 22.09.2023 не отримував за місцем реєстрації, оскільки з початку березня 2022 року та до цього часу безперервно перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан та приймає безпосередню участь у захисті нашої Батьківщини. Також Боржник не одержував Постанову від 22.09.2023 і за місцем проходження віськової служби. При цьому слід взяти до уваги, що Державний виконавець достовірно знав місце служби Боржника, оскільки кошти, які він стягував з Боржника надходили саме з військової частини.

Ще раз наголошую, що Боржник дізнався про відкрите виконавче провадження щодо стягнення аліментів від державного виконавця лише в липні 2023 року, коли з його, військовослужбовця, карткового рахунку, на який надходило грошове забезпечення, почали утримуватися кошти.

Більш того, 11.03.2023 Представник Боржника ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, під час якого підтвердив інформацію про накладення на Боржника штрафу у розмірі 107821.65 грн. Проте в матеріалах виконавчого провадження не виявилося оригіналу Постанови від 22.09.2023, тому вимушено надається Суду Постанова від 22.09.2023, одержана з Автоматизованої системи виконавчого провадження та з метою офіційного підтвердження наявності оригіналу Постанови від 22.09.2023 прошу Суд витребувати матеріали виконавчого провадження або їх засвідчені копії, включаючи Постанову від 22.09.2023.

Також в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази, що підтверджували би надсилання Боржнику, відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» Постанови від 22.09.2023 чи інформування Боржника в інший спосіб про накладення на нього штрафу у такому значному розмірі. Жодним чином Державний виконавець не проінформував Боржника про застосування до нього штрафу.

Водночас, враховуючи специфіку проходження Відповідачем військової служби, з об`єктивних та поважних причин своєчасне оскарження Постанови від 22.09.2023 у строк, встановлений п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України об`єктивно було неможливе.

Ч. 2 ст. 449 ЦПК України встановлено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Представник скаржника в судовому засідання підтримав скаргу, наполягав на її задоволенні.

Стягувач та державний виконавець в судове засідання не з`явилися, повідомлялися своєчасно і належним чином про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши обґрунтування скарги, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з текстом постанови від 22 вересня 2023 року про накладення штрафу, державний виконавець керувався положеннями статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачається відповідальність за невиконання рішення.

Наведені положення закону, на які посилається у своїй постанові державний виконавець, стосуються виконання рішень про зобов`язання боржника вчинити дії, однак не стосуються виконання рішення про стягнення періодичних платежів (аліментів).

Порядок стягнення аліментів визначається статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження», частиною 14 цієї статті передбачено накладення на боржника штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, а саме:

-за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

-за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

-за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Отже у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, сума якого перераховується стягувачу, а не на користь держави.

Однак постановою державного виконавця від 22.09.2023 року, винесеною в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів, стягнуто штраф з боржника на користь держави з підстав наявності заборгованості зі сплати аліментів.

Зміст зазначеної постанови суперечить положенням частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому дії державного виконавця щодо її винесення є неправомірними.

Боржником подано скаргу на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Згідно з цим порядком, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).

Як визначено частиною 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Однак можливість оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку, визначеному частиною 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє сторону виконавчого провадження можливості захистити свої порушені права та інтереси шляхом звернення з відповідною скаргою до суду, який видав виконавчий документ, згідно з частиною 1 статті 74 цього Закону України «Про виконавче провадження». Такий захист має бути ефективним, зокрема доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд.

За результатами розгляду скарги на дії виконавця з метою ефективного відновлення порушеного права скаржника суд може скасувати постанову виконавця, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20.

Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Верховний Суд у постанові від 21 червня 2022 року у справі №2610/16140/2012 зазначив, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

У постанові від 07 липня 2022 року у справі №712/12377/17 Верховний Суд вказав, що згідно з частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Відповідно до частини другої статті 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що про оскаржувану постанову представник боржника дізнався тівльки після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 18.03.2024.

Враховуючи викладені обставини, представником скаржника доведено, що ними строк на звернення до суду зі скаргою, не пропущено, а тому підстави для поновлення строку, у суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 450-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 про поновлення строку на подання скарги - відмовити.

Задовольнити скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 .

Визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова Олександра Володимировича при винесені постанови від 22.09.2023 про накладення штрафу.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Євсюкова Олександра Володимировича від 22.09.2023 про накладення штрафу.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.М. Цвіра