ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 596/1522/20

провадження № 61-2659св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - держава Україна в особі Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Президент України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Вища рада правосуддя,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області, у складі судді Запорожець Л. М., від 06 листопада 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В., від 06 лютого

2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Президент України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Вища рада правосуддя (далі - ВРП), про відшкодування моральної шкоди.

2. Позов ОСОБА_1 обґрунтований тим, щоу липні 2015 року він став жертвою злочину, вчиненого злочинною організацією, у зв`язку з чим звернувся до Гусятинського районного відділу міліції із заявою про вчинення злочину, однак кримінальне провадження розслідувалося неналежним чином, у зв`язку з чим він звертався з цивільними позовами про відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення його прав органами поліції і прокуратури Тернопільської і Львівської областей, через їх бездіяльність.

3. Судовими рішеннями у справах № 596/2292/15-ц, № 596/63/17 у задоволенні його позовів про відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

4. Вважав, що вказані справи були розглянуті з грубими порушеннями норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого судами було ухвалені незаконні рішення.

5. Крім того, до 2018 року він отримував субсидії щодо сплати комунальних послуг, а у 2018 році органи соціального захисту в призначенні субсидій йому відмовили.

6. Він звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області із позовом про відшкодування моральної шкоди Гусятинською районною державною адміністрацією і управлінням соціального захисту. Справа розглядається вже більше двох років та весь цей час він перебуває у важких матеріальних та побутових умовах, не гідних людського життя.

7. Також, у 2018 році він подав скаргу до ВРП щодо неналежної поведінки судді Тернопільського апеляційного суду Ходоровського М. В., судді Верховного Суду Штелик С. П. та інших суддів, яка полягає у порушенні права на доступ до суду і порушенні права на неупереджений і безсторонній суд.

8. Інша скарга була ним подана до ВРП у 2020 році щодо неналежної поведінки судді Тернопільського апеляційного суду Костіва О. В., судді Верховного Суду Коротенка Є. В. та інших суддів, яка полягала в порушенні його права на доступ до суду.

9. Вважав, що вказані скарги були розглянуті ВРП неналежно та поверхнево.

10. Стверджував, що внаслідок таких неправомірних дій і бездіяльності держави Україна в особі її органів було порушено його конституційні права та свободи, чим заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 000 грн.

11. Посилаючись на викладене,ОСОБА_1 просив суд стягнути шляхом списання Державною казначейською службою коштів з державного бюджету України на його користь 10 000 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої порушеннями органами державної влади його прав та свобод, гарантованих Конституцією України і Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

12. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області

від 06 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

13. Суд першої інстанції вказав на недоведеність позовних вимог.

14. Апеляційний суд, погодившись із висновками суду першої інстанції, додатково вказав, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів завдання ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок незаконних (неправомірних) дій держави Україна в особі Міністерства юстиції України або (та) Державної казначейської служби України.

15. Саме лише посилання позивача, як на підставу заподіяння йому моральних страждань, на порушення його права на справедливий судовий розгляд безстороннім судом та гідне життя, у зв`язку з фактичною незгодою із раніше ухваленими за його позовами судовими рішеннями, не може слугувати правовою підставою для висновку про заподіяння йому державою моральної шкоди.

16. Більш того усі судові рішення, на які позивач посилався в позовній заяві, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, не містять жодних обставин, які б вказували на спричинення ОСОБА_1 моральних страждань. Звернення до суду чи прокурора, що здійснює процесуальний нагляд в кримінальному провадженні щодо дій органів досудового розслідування, не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, заподіяної вказаними органами.

17. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження обставин щодо спричинення ОСОБА_2 державою моральних страждань у зв`язку із не призначенням йому житлової субсидії та надання ним особистих даних щодо своїх родичів органу соціального захисту населення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

19. 24 та 27 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав касаційні скарги на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області

від 06 листопада 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 596/1522/20.

20. Оскільки касаційні скарги подані однією особою на ті самі судові рішення та їх зміст є ідентичним, Верховний Суд в ухвалі від 08 квітня

2024 року вирішив розглядати їх як одну касаційну скаргу.

21. Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у квітні 2024 року надійшли до Верховного Суду.

22. Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2024 року призначено справу до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

23. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах

№ 644/6274/16-ц, № 709/1751/17-ц, № 201/7621/17, № 638/6944/16-ц,

№ 688/2479/16-ц, № 636/5534/15, № 596/63/17, № 438/115/17-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

24. Вказує, що ним подано позов про відшкодування моральної шкоди на підставі статей 55, 56 Конституції України. Відповідачем у справі є держава Україна в особі Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України.

25. Зауважує, що його доводи і докази є преюдиційними і ґрунтуються на Конституції України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, рішеннях Конституційного Суду України та Верховного Суду, а також міжнародних установ, рішення яких ратифіковані Верховною Радою України.

26. Стверджує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження законності дій органів державної влади.

27. З мотивів, викладених у позовній заяві та апеляційній скарзі, звертає увагу на, наявні на його думку, порушення державою його прав на ефективний засіб правового захисту, гідне життя та соціальний захист, справедливий, незалежний і безсторонній суд, доступ до судів апеляційної та касаційної інстанцій, розгляд справ в розумні строки, рівність сторін тощо.

28. У квітні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву, яка за своїм змістом є доповненням до касаційної скарги, що подане поза межами строку, визначеного частиною першою статті 398 ЦПК України, а тому не підлягає врахуванню.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

29. У квітні 2024 року Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції та ВРП подали відзиви на касаційну скаргу, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просять касаційну скаргу залишити без задоволення.

30. Вказують, що у цій справі ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження фактів вчинення неправомірних дій правоохоронними органами, прокуратурою, судами чи іншими державними органами, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Фактичні обставини справи, встановленні судами попередніх інстанцій

31. У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, Головного Управління національної поліції України в Тернопільській області, прокуратури Гусятинського району Тернопільської області, прокуратури Тернопільської області, Державної казначейської служби України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди (справа

№ 596/2292/15-ц).

32. Рішенням Гусятинського районного суду від 23 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Резолютивну частину рішення Гусятинського районного суду

від 23 квітня 2018 року залишено без змін, змінено його мотивувальну частину, виключено обґрунтування незаконності рішень та бездіяльність працівників Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській області, працівників слідчого з ОВС слідчого відділу прокуратури Тернопільської області з посиланням на ухвалу слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03 березня 2016 року у справі № 596/480/16-к, ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2016 року у справі № 607/1897/16-к, ухвалу слідчого судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 січня

2017 року у справі №596/2406/16-к, ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 березня 2017 року у справі № 607/1897/17к, ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2017 року у справі №607/1897/17-к.

33. Ухвалою Верховного Суду від 23 серпня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року.

34. У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до Дрогобицького відділу НП ГУНП у Львівський області, Дрогобицької місцевої прокуратури, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди (справа № 596/63/17-ц).

35. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області

від 30 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з посилання на те, що ОСОБА_1 не доведено належними й допустимими доказами обставин щодо заподіяння йому моральної шкоди, незаконної бездіяльності відповідачів та причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і розміром такої шкоди.

36. Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2017 року залишено без змін.

37. У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області, Управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди (справа № 596/1922/18-ц).

38. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області

від 28 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, у задоволенні позову

ОСОБА_1 до Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області, Управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

39. Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 травня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

40. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області

від 12 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області, Управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду в частині позовних вимог про скасування рішення комісії щодо розгляду конфліктних ситуацій про відмову у призначенні субсидії, зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації призначити та нарахувати житлових субсидій з розрахунку соціальних норм житлової площі на одну особу та додатково 30% від соціальної норми житла на одну особу.

41. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області

від 03 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області, Управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області, правонаступником яких є Чортківська районна державна адміністрація, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

42. Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року залишено без змін.

Верховний Суд, погодився з судами попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

43. Ухвалою Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя

від 17 серпня 2020 року № 2399/2дп/15-20 відмовлено у відкритті дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 стосовно суддів Тернопільського апеляційного суду Хоми М. В., Костіва О. З. , Щавурської Н. Б., Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Коротенка Є. В. , Бурлакова С. Ю. , Зайцева А. Ю. , Великої Палати Верховного Суду Гудими Д. А. , Антонюк Н. О. , Анцупової Т. О. , Бакуліної С. В. , Британчука В. В. , Гриціва М. І. , Данішевської В. І. , Єленіної Ж. М. , Кібенко О. Р. , Князєва В. С. , Лобойка Л. М. , Лященко Н. П. , Прокопенка О. Б. , Пророка В. В. , Рогач Л. І. , Ситнік О. М. , Ткачука О. С. , Яновської О. Г .

44. Ухвалою Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя

від 15 лютого 2021 року № 353/2дп/15-21 відмовлено у відкритті дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 стосовно суддів Гусятинського районного суду Тернопільської області Митражик Е. М., Тернопільського апеляційного суду Ходоровського М. В. (за дії вчинені на посаді судді Апеляційного суду Тернопільської області), Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Штелик С. П.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

45. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

46. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

47. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

48. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

49. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

50. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

51. Відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

52. Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

53. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

54. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1173 ЦК України.

55. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

56. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

57. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

58. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог вказав, що позивач не надав доказів на підтвердження завдання державою йому шкоди та не довів наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів.

59. З такими висновками колегія суддів погоджується частково.

60. За обставин цієї справи вбачається, що ОСОБА_1 був забезпечений можливістю оскаржувати як дії чи бездіяльність органів соціального захисту населення,органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, судів та суддів, а також відповідні судові рішення. Сама по собі незгода заявника із результатами розгляду його звернень до державних органів не може слугувати правовою підставою для висновку про заподіяння йому державою Україна моральної шкоди.

61. Розгляд справи № 596/1922/18-ц за позовом ОСОБА_1 до Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області, Управління праці та соціального захисту населення Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, з огляду на те, що справа неодноразово розглядалась судами, кількість процесуальних звернень учасників справи, поточну завантаженість судів, здійснено судами в межах розумного строку.

62. Також суди дійшли обґрунтованих висновків про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, внаслідок рішень та дій ВРП і Верховного Суду.

63. У наведеній частині висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновками, викладеним у постановах Верховного Суду у справах

№ 644/6274/16-ц, № 709/1751/17-ц, № 638/6944/16-ц, № 688/2479/16-ц,

№ 636/5534/15, № 596/63/17, № 438/115/17-ц, на які посилається заявник в касаційній скарзі.

64. Водночас Верховний Суд зауважує, що ОСОБА_1 однією з підстав для відшкодування моральної шкоди вказав, що в липні 2015 року він став жертвою злочину, у зв`язку з чим звернувся до Гусятинського районного відділу міліції із заявою про вчинення злочину, однак у кримінальному провадженні № 0000234, в якому його визнано потерпілим, досудове розслідування проводиться неналежним чином.

65. На підтвердження вказаних доводів заявник надав письмові докази, зокрема:

- лист першого заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури

від 09 липня 2018 року №04/14/1-02-18, за змістом якого, у зв`язку з неефективністю досудового розслідування у кримінальному провадженні

№ 0000234, місцевою прокуратурою ініційовано питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування;

- листом в. о. начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області від 26 липня 2019 року № 0412/2-881/16, за змістом якого досудове розслідування кримінального провадження

№ 0000234 є вкрай неефективним, слідчими не вжито належних заходів до встановлення об`єктивних обставин кримінального правопорушення та прийняття законного рішення у кримінальному провадженні. Однією з причин незадовільного стану такого є незадовільне ставлення до виконання своїх службових обов`язків слідчих у справі, що призвело до безпідставного затягування строків досудового розслідування та прийняття у ньому законного рішення;

- листом в. о. керівника Дрогобицької місцевої прокуратури від 13 жовтня 2020 року № 04-27-4628вих-20, відповідно до якого прокуратурою встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні

№ 0000234 здійснюється незадовільно, органом досудового розслідування впродовж тривалого часу не забезпечено проведення всіх необхідних слідчих дій та не вжито достатніх заходів для встановлення об`єктивних обставин кримінального провадження з метою прийняття законного процесуального рішення, не здобуто належної доказової бази для оголошення підозри винній особі.

66. Вказані періоди досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000234 не були предметом оцінки судів у справах № 596/2292/15-ц, № 596/63/17 за позовами поданими ОСОБА_1 у 2015 та 2017 роках.

67. Отже прокурор, як особа, уповноважена згідно КПК України, здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, фактично констатував неефективність та надмірну тривалість такого розслідування у кримінальному провадженні № 0000234.

68. Матеріали справи не містять відомостей про те, що на час звернення ОСОБА_1 з цим позовом розгляд кримінального провадження

№ 0000234 завершено.

69. Вказане свідчить про надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальній справі, яка за своїми обставинами (позивач стверджував, що невідома особа вчинила щодо нього шахрайські дії, внаслідок яких він у липні 2015 року здійснив банківський переказ на суму 2 400 грн) та правовою кваліфікацією (частина перша статті 190 КК України) не є складною. Розслідування кримінального провадження, розпочатого 14 серпня 2015 року, на дату звернення до суду позивача з позовною заявою у листопаді 2020 році становило більше 5 років. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом.

70. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

71. Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

72. Враховуючи викладене, оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними в частині відмови у задоволенні позову

ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої надмірною тривалістю кримінального провадження № 0000234, та підлягають скасуванню.

73. З огляду на вимоги розумності та справедливості, з урахуванням обставин, зокрема й самого ймовірного кримінального правопорушення, яке є предметом досудового розслідування, Верховний Суд вважає достатнім визначення розміру відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

74. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17, на яку посилається заявник у касаційній скарзі.

75. Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

76. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в зазначені частині підлягають скасуванню із ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову, а в іншій частині оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області

від 06 листопада 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої надмірною тривалістю кримінального провадження № 0000234, скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

4. В іншій частині рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович