Справа № 199/7443/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Авраменко А.М., ознайомившись із матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали вищевказаної позовної заяви, ознайомившись із якими, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, за змістом ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі лише за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Згідно ст.186 ч.1 п.1, ч.2 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Нормою ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому відповідачами за даною категорією позовів мають бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт. Аналогічні положення містить ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV.

Як слідує зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та матеріалів позову, позивач звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи який, вказує про накладення на його рухоме/нерухоме майно арешту в рамках виконавчих проваджень №2494486 та №2494559, які здійснювались задля примусового виконання виконавчих листів №2-214, виданих 18 жовтня 2006 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, боржником за якими є ОСОБА_1 , а стягувачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Тобто предметом спору є арешти, здійснені в рамках виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів суду, за якими позивач сам виступає боржником, і дані виконавчі провадження наразі завершені.

Відтак, з вищевикладеного слідує, що позивач не є тією особою, яка має право подавати позов до суду про звільнення майна з-під арешту (зняття/припинення арешту/обтяження з майна) на підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, оскільки не є належним суб`єктом, а для оскарження боржником арешту нерухомого майна, накладеного в рамках виконавчого провадження, законом передбачений інший порядок.

Частина 4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV визначає, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст.74 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згаданий вище порядок, визначений законом, встановлено Розділом VII ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень), нормами ст.ст.447, 448 якого встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, з огляду на наведене вище, якщо спірний арешт накладено державним виконавцем в рамках примусового виконання виконавчих листів, виданих на судове рішення, позивач як сторона виконавчого провадження (боржник) має право звернутись до суду зі скаргою, а не із даним позовом, на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання таких судових рішень, зокрема зі скаргою на безпідставне накладення чи не зняття арештів з рухомого/нерухомого майна.

Наведений висновок узгоджується і правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2020 року по справі №817/928/17, від 04 листопада 2020 року по справі №520/7100/19, від 02 червня 2021 року по справі №661/5699/19, від 01 грудня 2021 року по справі №201/6486/20, від 19 січня 2022 року по справі №577/4541/20, від 02 лютого 2022 року по справі №758/10252/20, від 25 травня 2022 року по справі №707/1530/21, від 01 лютого 2023 року по справі №206/2832/21, від 26 квітня 2023 року по справі №463/2923/22, від 07 червня 2023 року по справі №200/12288/19, від 09 серпня 2023 року по справі №755/586/23.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи, що ОСОБА_1 є боржником за виконавчими провадженнями, в рамках яких державним виконавцем були накладено оспорюваний позивачем арешти на його майна, і для оскарження такого арешту з огляду на суб`єкта їх оскарження законом передбачено для боржника за виконавчим провадженням порядок у вигляді подання скарги до суду в порядку Розділом VII ЦПК України, яким позивач не скористався, однак звернувся до суду в порядку цивільного судочинства із даним позовом, об`єднуючи тим самим в собі боржника за виконавчими провадженнями і титульного власника обтяженого майна, тобто позивача та відповідача, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у цивільній справі за даним позовом на підставі ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 186, 187, 258-261, 263, 352-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі постановлення ухвали без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.М. Авраменко