ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7570/24 Справа № 234/3632/21 Головуючий у першій інстанції: Мачуський О. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15.09.2020 року між сторонами виникли правовідносини зобов`язального характеру, відповідно до яких відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 13000,00 доларів США та зобов`язався повернути дані кошти з відсотками до 15.03.2021 року, що підтверджується відповідною розпискою від 15.09.2020 року. Також, 15.10.2020 року відповідач позичив у позивача 3500,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 15.01.2021 року. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів у визначені строки в повному обсязі не виконав, а повернув тільки 3975,00 доларів США, у зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до нього з вимогою про повернення коштів, які відповідач ігнорує. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача суму неповернутої позики в розмірі 13500 доларів СІІІА, інфляційні витрати в розмірі 1190,00 доларів США та 3% річних в розмірі 382 долара США, а всього 15072,00 долара США (а.с. 95-96).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму неповернутої позики в розмірі 13500,00 доларів СІІІА, 3% річних в розмірі 382 долара США, а загалом 13882,00 долара США. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати з оплати судового збору в розмірі 4201,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про часткове стягнення суми неповернутої позики у розмірі 9525,00 дол. США.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 15 вересня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до умов якого останній взяв у борг грошові кошти у розмірі 13000,00 дол. США, які відповідач зобов`язався повернути 15.03.2021 у повному обсязі (13975,00 дол. США) (а.с. 7).

Крім того, 15 жовтня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач взяв у борг грошові кошти у розмірі 3500,00 дол. США, які зобов`язався повернути 15.01.2021 у повному обсязі (а.с. 8).

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується відповідними письмовими розписками відповідача від 15.09.2020 та 15.10.2020 року (а.с. 7, 8).

Оригінали боргових розписок долучені до матеріалів справи (а.с. 7, 8). Відповідачем не заперечується факт власноручного підписання вказаних вище письмових документів.

15 березня 2021 року ОСОБА_1 повернув позивачу частину позики за договором від 15.09.2020 у сумі 3975,00 дол. США, що підтверджується копією розписки позивача від 15.03.2021 (а.с. 43), а також визнано позивачем (а.с. 55).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, заборгованість за договором позики від 15.09.2020 становить 10000,00 дол. США, а за договором позики від 15.10.2020 - 3500,00 дол. США.

На час розгляду справи судом апеляційної інстанції вказана сума боргу відповідачем не повернута, належних та допустимих доказів щодо повернення іншої частини коштів суду не представлено.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг певної грошової суми, так і дати її отримання.

У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши дотримання сторонами письмової форми договорів позики, які укладені у простій письмовій формі у вигляді боргових розписок, що відповідає наведеним вище нормам Закону; враховуючи часткове повернення відповідачем коштів, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 основного боргу за договором позики від 15.09.2020 у сумі 10000,00 дол. США та за договором позики від 15.10.2020 у сумі 3500,00 дол. США, а всього 13500,00 дол. США.

Також, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Сума 3% річних за період з 16.03.2021 по 23.02.2022 на заборгованість за договором позики від 15.09.2020 у сумі 10000,00 дол.США становить 283,56 дол. США та розраховується наступним чином: 10000,00 - сума боргу x 3 % x 345 - кількість днів у періоді : 365 : 100.

Сума 3% річних за період з 16.03.2021 по 23.02.2022 на заборгованість за договором позики від 15.10.2020 у сумі 3500,00 дол. США становить 99,25 дол. США та розраховується наступним чином: 3500,00 - сума боргу x 3 % x 345 - кількість днів у періоді : 365 : 100.

Отже, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 також підлягають 3% річних від прострочених сум за договорами позики у загальному розмірі 382,00 дол. США (в межах заявлених позовних вимог).

Доводи апеляційної скарги, що відповідач 12 березня 2021 року повернув позивачу ще частину боргу в сумі 3975,00 дол. США є недоведеним. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту відповідачем не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Позивач не визнає факт отримання ще однієї суми в розмірі 3975,00 дол. США, окрім отриманих ним 3975,00 дол. США відповідно до письмової розписки від 15.03.2021 (а.с. 43).

Обґрунтування апелянта, що вказаний вище факт був зазначений у позовній заяві - не приймається до уваги судом.

У первісному позові дійсно вказано про повернення частини боргу в сумі 3975,00 дол. США - 12.03.2021 (а.с. 3), однак в уточненій позовній заяві від 20.12.2021 дата повернення цих коштів вказана - 15.03.2021, що відповідає долученому до матеріалів справи письмовому доказу - розписці ОСОБА_3 від 15.03.2021 (а.с. 43).

Будь-яких інших доказів часткового повернення позик, зокрема, письмових розписок, платіжних інструкцій, квитанцій, виписок з особового рахунку, тощо, суду не представлено.

Разом з тим, судом першої інстанції помилково було встановлено отримання відповідачем грошових коштів за договором позики від 15 вересня 2020 року у розмірі 1300,00 доларів США. Згідно умов цього договору, позивач передав у позику 13000,00 дол. США.

У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині часткового задоволення позову. Тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови у задоволенні у стягненні з відповідача інфляційні витрат в розмірі 1190 доларів США - не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову; в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2024 року змінити в частині правого обґрунтування часткового задоволення позову.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова