Справа № 347/1078/24
Провадження № 22-ц/4808/1175/24
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду від 21 травня 2024 року, постановлену в складі судді Крилюк М.І. в м. Косів за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення у будинок,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення у будинок. Позовні вимоги мотивовані тим, що колишній чоловік ОСОБА_2 вчиняє неправомірні дії щодо неї, а саме перешкоджає у користуванні єдиним для неї житлом, в якому вона проживає на законних підставах, а відтак вона повинна вчиняти дії, які спрямовані на захист прав щодо користування нею житлом. Просила зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 . Вселити ОСОБА_1 у житловий будинок за вказаною адресою. Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 подала клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі ст.8 Закону України та ст.136 ЦПК України.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позивачкою не сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн як за дві вимоги немайнового характеру та не надано до суду належних доказів на підтвердження обставин для звільнення її від сплати судового збору по даній справі або наявності підстав, визначених ст.8 Закону України «Про судовий збір». Надано строк на усунення встановлених недоліків до 20 травня 2024 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Косівського районного суду від 21 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення у будинок повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно вимог цивільно-процесуального законодавства. Вказує, що на виконання вимог ст.177 ЦПК України, нею було долучено клопотання про звільнення від сплати судового збору із зазначенням обставин та доказів, на підставі яких просила звільнити її від сплати судового збору. Зокрема, нею надано копію довідки до акта огляду МСЕК №232195, якою підтверджується третя група інвалідності, копію довідки №1467 від 20.03.2024 року, в якій визначено, що її дохід становить 25200 грн за 2023 рік і розмір допомоги, яку вона отримує щомісячно, становить 2100 грн. Також вона зазначила, що сплата судового збору у надмірно великому розмірі (2422, 40 грн) позбавляє її доступу до правосуддя. Вважає, що цивільно-процесуальним кодексом України та Законом України «Про судовий збір» передбачено процедуру звільнення від сплати судового збору, а також механізм відстрочення або розстрочення його сплати, якщо майновий стан сторони цивільного процесу є перешкодою для звернення за судовим захистом. Крім того, відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу про повернення її позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися сторони, про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції. У заяві, наданій при зверненні з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 просить справу розглядати без її участі (а.с.34).

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності сторін.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Постановляючи ухвалу від 21 травня 2024 року про повернення заяви на підставі ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не усунула недоліки заяви, визначені в ухвалі Косівського районного суду від 14 травня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, зокрема, не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі (2422,40 грн - за дві немайнові вимоги) чи докази, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Форма та зміст позовної заяви зазначені у статті 175 ЦПК України, а у статті 177 ЦПК України зазначаються документи, які додаються до позовної заяви.

Зокрема, частиною 4 статті 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно частин 1 та 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення у будинок. Одночасно подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, у якому ОСОБА_1 зазначила, що розмір судового сбору для неї є непомірно великим та позбавляє її доступу до правосуддя. У даній справі слід сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в сумі 2422,40, ОСОБА_1 не може заплатити судовий збір, оскільки являється особою з інвалідністю ІІІ групи, отримує мізерну допомогу в розмірі 2100 грн, інших доходів у неї немає. У додатку до клопотання ОСОБА_1 зазначила - копія довідки про отримання допомоги від 15.03.2024 року, копія довідки МСЕК №232195. Проте, матеріали позовної заяви та клопотання таких доказів не містять (а.с.6-7).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позивачкою не сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн як за дві вимоги немайнового характеру та не надано до суду належних доказів на підтвердження обставин для звільнення її від сплати судового збору по даній справі або наявності підстав, визначених ст.8 Закону України «Про судовий збір». Надано строк на усунення встановлених недоліків до 20 травня 2024 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (а.с.9).

Копію ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2024 року направлено ОСОБА_1 15 травня 2024 року (а.с.10)

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2024 року отримала лише 29 травня 2024 року, що підтверджується повідомленням про вручення за трекінгом 499(а.с.16).

У постанові ВП ВС від 18.10.2023 у справі № 910/10939/22 зазначено, що перед постановленням ухвали про повернення апеляційної скарги з підстави неусунення скаржником її недоліків суд має переконатися, що скаржник отримав ухвалу про залишення без розгляду або відмову в задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору та має розумний строк для його сплати і подання заяви про продовження чи поновлення строку на усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору.

Таким чином, суд не перевірив, що ОСОБА_1 отримала ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2024 року лише 29 травня 2024 року, внаслідок чого позивач була позбавлена можливості дізнатись про те, що їй відмовлено у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору, та відповідно, за можливості, не змогла сплатити судовий збір і усунути недоліки позовної заяви.

Крім того, подаючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, особа вправі очікувати задоволення судом такого клопотання, що очевидно надає їй підстави не сплачувати судовий збір, тому одночасна відмова у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору та визнання неподаною і повернення позовної заяви, чи іншого процесуального звернення, є невиправданим, оскільки у разі відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд може продовжити строк заявнику для сплати судового збору. Реалізацією особою процесуального права на подання клопотання про звільнення від сплати судового збору не може оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору та мати наслідком повернення позовної заяви, оскільки це за процедурою порушує право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Верховного Суду від 1 квітня 2020 року, справа № 503/1904/16).

Відтак суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав не сплати заявником судового збору, оскільки такий висновок є передчасним і зроблений без врахування усіх обставин, які впливають на вирішення питання щодо звільнення заявника від сплати судового збору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Отже, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Висновки суду про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу не відповідають обставинам справи та порушують норми процесуального права, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст. 374,379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Ухвалу Косівського районного суду від 21 травня 2024 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

О.В.Пнівчук