Справа № 308/4108/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 вересня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів : Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року у складі судді Хамник М.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

встановив :

У березні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що протягом останніх 2 років стосунки з відповідачем не склалися, зникла любов, взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки. Вона неодноразово намагалась зберегти сім`ю, проте зрозуміла, що вони з чоловіком різні люди з протилежними поглядами на життя, ведення побуту та виховання дитини. Шлюб фактично припинив існування більше 2 років. Подальше сумісне життя, примирення з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим.

За вказаних обставин позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 23 вересня 2005 року, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про що зроблено запис №555, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року заявлений позов - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про що зроблено відповідний актовий запис за №555, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , - розірвано. Вирішено питання по судовим витратам.

В уточненій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та відмовити у заявленому позові, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не правильно встановлено та констатовано, що сторони не підтримують шлюбних відносин, такі фактично припинились і збереження шлюбу є неможливим. Зазначає, що в даному випадку судом повинні бути враховані не тільки інтереси подружжя, а й дитини, що знаходиться на утриманні у подружжя. Судом помилково відхилено в клопотанні про розгляд справи в загальному порядку, наданні строку для примирення, а також в зупиненні розгляду справи для вжиття заходів щодо примирення подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зокрема, вказує на те, що збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам доньки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача - адвокат Овсепян К.А. просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги, позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Від представника відповідача (апелянта) адвоката Дурдинець В.В. надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. Докази поважності неявки в судове засідання представником не надано.

Враховуючи те, що клопотання про відкладення розгляду справи належним чином не підтверджено, відтак колегія суддів вважає за можливе на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції врахував, що позивачка заперечує щодо примирення, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, дійшов до переконання що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 вересня 2005 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено шлюб, який зареєстровано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про що зроблено відповідний актовий запис за №555, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Прізвища після одруження: чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 .

Від даного шлюбу сторони мають дитину: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 23.10.2020 року, серії НОМЕР_2 , про що в книзі реєстрацій зроблено відповідний актовий запис №1452.

Ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Статтею 24 СК України та ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

В даному випадку, як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачка категорично заперечує проти збереження шлюбу, що свідчить про небажання позивачки перебувати в шлюбі з відповідачем.

Сімейним Кодексом України чітко визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновку суду першої інстанції про те, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, тобто на даний час не існує її вільної згоди на шлюб, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: