ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 636/976/23

провадження № 22-ц/818/2937/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24 травня 2024 року, ухвалене суддею Карімовим І.В.

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батьків.

Позовна заява мотивована тим, що він є батьком ОСОБА_2 . На даний час він є непрацездатним, особою з інвалідністю третьої групи, отримує маленьку пенсію в розмірі 2520,00 грн та потребує у ліках, інших доходів не має. Крім того, у нього є заборгованість за житлово-комунальними послугами. Він не позбавлявся батьківських прав відносно дочки, яка його не відвідує та не допомагає, хоча й зобов`язана утримувати свого непрацездатного батька.

Просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його утримання в розмірі 1/10 частини усіх видів її доходів (заробітку) безстроково.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24 травня 2024 року позов ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/10 частини усіх її доходів щомісячно, починаючи з 15 березня 2023 року; рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт родинних відносин між сторонами як між батьком та дочкою внаслідок розбіжностей в прізвищах та імені. Зазначила, що внаслідок таких розбіжностей не доведено факт відсутності заборгованості зі сплати аліментів. Вказала, що на даний час вона не працює та здійснює пошук роботи.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 серпня 2024 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є пенсіонером, інвалідом третьої групи та отримує пенсію по інвалідності, що є єдиним його доходом, розмір якої не забезпечує його потреб на харчування і лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідачка, яка є його дочкою, не надає, хоча є працездатною і має можливість сплачувати аліменти на утримання батька.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Чугуївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 24.01.2023 року, ОСОБА_3 (нині - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 106 від 13.05.1989, є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Чугуївським відділом загсу Харківської області 02 лютого 1994 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірваний, актовий запис 44 (а.с.34).

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Пенсійним Фондом України 08 грудня 2022 року, терміном дії: 31 серпня 2023 року, ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності 3 групи загального захворювання (а.с.9).

З довідки про доходи № 9339 5637 6773 3317, виданої сервісним центром № 19 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 2520,00 грн щомісячно та за період з 01 серпня 2023 року по 31 жовтня 2023 року сума виплаченої пенсії склала 7560,00 грн (а.с.35).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 703453 від 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності загального захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01 вересня 2024 року, дата чергового переогляду 30 серпня 2024 року (а.с.37,90).

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання від 09 листопада 2022 року № К-18/1422-Ц.А. та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 18 жовтня 2023 року № К-18/3221-ЦА, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3,36).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 14 лютого 2023 року, у ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року доходи відсутні (а.с.6).

Відповідно до копії постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 01 листопада 2007 року закінчено виконавче провадження № АЕ-97 від 15 жовтня 1991 року, виданого Вовчанським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки в розмірі частини з всіх видів заробітку до її повноліття. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що провадження закінчено у зв`язку із виконанням фактично в повному обсязі рішення, дитиною досягнуто повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованості по аліментам немає (а.с.91).

Також ОСОБА_1 надав до суду докази наявності у нього заборгованості по оплаті комунальних послуг (а.с.7-33).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 надала копію своєї трудової книжки, з якої вбачається, що 31 травня 2024 року звільнена з посади заступника головного бухгалтера філії Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» Харківський комбінат хлібопродуктів № 2, за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.134).

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Таким чином, при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19, у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 233/4252/18, провадження № 61-18010св19, у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 757/52096/18, провадження № 61-9640св20

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вказаного, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач як інвалід третьої групи загального захворювання є непрацездатною особою, отримує пенсію в розмірі 2520,00 грн, яка виходячи з його стану здоров`я, не може задовольнити його життєві потреби, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідачка, яка є дочкою позивача, та яка є особою молодого віку, працездатною та має можливість сплачувати аліменти на утримання батька.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачкою не було надано до суду першої інстанції доказів того, що у неї немає можливості надавати допомогу та судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати непрацездатного батька.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідачки аліментів на утримання позивача у розмірі 1/10 частини усіх її доходів щомісячно.

В свою чергу посилання ОСОБА_2 на те, що на даний час вона не працює та здійснює пошук роботи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається з наданої копії трудової книжки її звільнена з роботи за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України 31 травня 2024 року, тобто після ухвалення в даній справі рішення.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у разі зміни майнового стану чи стану здоров`я платника аліментів ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернення до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з неї аліментів.

Доводи ОСОБА_2 про те, що позивачем не доведено факт родинних відносин між сторонами, як між батьком та дочкою внаслідок розбіжностей в прізвищах та імені та внаслідок таких розбіжностей не доведено факт відсутності заборгованості зі сплати аліментів, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки таких доводів вона не заявляла в суді першої інстанції, навпаки визнавала, що є рідною дочкою позивача, зокрема, у відзиві на позовну заяву (а.с.53), тому ці обставини не підлягали доказуванню в силу ч.1 ст.82 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2024 року