Провадження №: 6/752/202/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2024 року Голосіївський районний суд міста Києва,

у складі головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.

за участю секретаря - Бєляєвої К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року в своїй заяві представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд розстрочити виконання судового рішення строком на шість місяців з дня постановлення ухвали суду.

Заява обґрунтована тим, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2023 у справі № 752/15771/22 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволено. Зазначає, що ОСОБА_1 весь час з моменту розлучення надає фінансову у достатньому обсязі на їх утримання добровільно, сплачує аліменти (заборгованість відсутня). ОСОБА_1 не працює та не має доходу.

Враховуючи викладене, заявник просить розстрочити виконання рішення суду Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2023 у справі № 752/15771/22.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, будь-яких заяв та клопотань до суду на надіслали.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не надали.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2023 у справі 752/15771/22 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) неустойку (пеню) із суми заборгованості за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за період з 14.12.2020 року по 01.09.2022 року у розмірі 41242 (сорок одна тисяча двісті сорок дві) грн. 85 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Зазначене рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як встановлено судом, що ОСОБА_1 сплачує аліменти (заборгованість відсутня), що підтверджується Розрахунком заборгованості по аліментам вих. № 22.7-4498 від 31.01.2024 станом на 31.01.2024.

ОСОБА_1 не працює, не має доходу, що підтверджується довідками ОК-5 від 29.01.2024, ОК-7 від 29.01.2024, Деклараціями про майновий стан та доходи за 2021-2023 (з квитанціями про прийняття).

У справі «Soering vs UK» Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантується право кожної особи на звернення до суду з позовом стосовно захисту її прав та обов`язків цивільного характеру. У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд зазначив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина процесу розгляду справи судом.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, але не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein V. Germany).

Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення по спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Враховуючи викладене та те, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів, відсутні доходи на даний момент, а також бажання боржника повернути неустойку стягувачу, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 259, 260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення суду - задовольнити.

Розстрочити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2023 у справі № 752/15771/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойки (пені) із суми заборгованості за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за період з 14.12.2020 по 01.09.2022 у розмірі 41242 (сорок одна тисяча двісті сорок дві) грн. 85 коп., терміном на 6 (шість) місяців з дня постановлення даної ухвали суду, тобто до 23.03.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: Ю.Ю.Мазур