Справа № 202/8478/24
Провадження № 2/202/4181/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 202/8478/24 за позовом

Керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області

до

ОСОБА_1

про конфіскацію земельної ділянки, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

03.07.2024 керівник Слов`янської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є громадянкою Російської Федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 403, (спадкова справа № 12/2018) виданого приватним нотаріусом Лиманського міського нотаріального округу Трубніковим А.О., набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0139, площею 0,1227 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території АДРЕСА_1 (на теперішній час Лиманська міська територіальна громада Краматорського району Донецької області).

24.04.2019 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку була громадянкою Російської Федерації.

Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області № 1401.3.2-567/14.3-24 від 05.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області, згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України відомості щодо факту документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідкою на тимчасове/постійне проживання в України, відсутні.

За обліками РТГ ІП «Реєстрація місця проживання» ОСОБА_1 зареєстрованою/знятою з реєстрації місця проживання на території Донецької області, не значиться.

Таким чином, ОСОБА_1 будучи іноземною громадянкою, у квітні 2019 року зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж року добровільно її не відчужила (кінцевий строк сплив 24.04.2020), у зв`язку з чим право власності на вказану земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду.

Враховуючи викладене, посилаючись на ч. 4 ст. 81 ЗК України, просив суд конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , з кадастровим номером :01:000:0139, площею 0,1227 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Яцківка Лиманської територіальної громади, Краматорського району, Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 230), шляхом припинення права власності, відомості про яке зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 24.04.2029 за № 31332871, та визнання права власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, а також стягнути з відповідача судові витрати.

04.06.2024 ухвалою суду вжито заходів забезпечення позову, а саме заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:000:0139 площею 0,1227 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лиманської міської територіальної громади, Краматорського району, Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 230).

08.07.2024 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов. Підготовче засідання призначене на 01.08.2024.

Відповідач відзив на позов не подав.

01.08.2024 підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади, оскільки дипломатичні відносини з країною у якій проживає відповідач припинені, а відтак судові повістки не можуть бути вручені в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.8 ст. 130 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є громадянкою Російської Федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 403, (спадкова справа № 12/2018) виданого приватним нотаріусом Лиманського міського нотаріального округу Трубніковим А.О., набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0139, площею 0,1227 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території АДРЕСА_1 (на теперішній час Лиманська міська територіальна громада Краматорського району Донецької області).

24.04.2019 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку була громадянкою Російської Федерації.

Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області № 1401.3.2-567/14.3-24 від 05.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області, згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України відомості щодо факту документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідкою на тимчасове/постійне проживання в України, відсутні.

За обліками РТГ ІП «Реєстрація місця проживання» ОСОБА_1 зареєстрованою/знятою з реєстрації місця проживання на території Донецької області, не значиться.

Зі змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного та Земельного кодексів України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Таким чином, оскільки земельна ділянка належить до нерухомого майна в силу ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України, знаходиться на території України, то на спірні правовідносини поширюється дія права України.

Відповідно до ст. ст. 373, 374 Цивільного кодексу України, ст. 80 Земельного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті, в тому числі, у разі прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Відповідно до підпункту 33 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності.

У пункті 8 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру зазначено, що Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, саме до повноважень Держгеокадастру та його територіальних органів відноситься захист інтересів держави у вказаних правовідносинах.

Разом з тим прокурором такий позов може бути пред`явлено лише після встановлення відповідно до вимог статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

З листа ГУ Держгеокадастру у Донецькій області судом встановлено, що Управління не зверталося до суду та не планує звертатися, у зв`язку з із обмеженим фінансуваннями коштів на судові витрати.

Отже, в даній справі звернення прокурора із вказаним позовом є законним, оскільки ст.131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Окрім того, втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Отже, за відсутності добровільного відчуження іноземним громадянином ОСОБА_1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення, вона підлягає конфіскації за рішенням суду на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави у вказаних правовідносинах.

Зазначений спосіб захисту відповідає положенням ч. 4 ст. 81, ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення ( конфіскація) у випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 24.04.2019 по теперішній час) не відчужила її, є підстави для її конфіскації у власність держави.

Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 ЗК України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків.

Щодо позовних вимог про визнання права власності держави на конфісковану земельну ділянку в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на підставі відповідного рішення суду суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 вказаного Закону України державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, прийняття судом рішення про конфіскацію земельної ділянки є рішенням про припинення права власності ОСОБА_1 на неї, а відтак є підставою для внесення державним реєстратором змін до відомостей Державного реєстру речових прав та їх обтяжень про вищевказану земельну ділянку у вигляді припинення права приватної власності відповідача на таку ділянку з одночасним визнанням права власності держави на неї в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, як це імперативно передбачено ст.354 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь Донцеької обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір в розмірі 4 542 грн. 00 коп. (3 028,00 грн. за подання позовної заяви та 1 514,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-83, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), з кадастровим номером :01:000:0139, площею 0,1227 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Яцківка Лиманської територіальної громади, Краматорського району, Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 230), шляхом припинення права власності, відомості про яке зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 24.04.2029 за № 31332871.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Донецької обласної прокуратури () витрати по сплаті судового збору у сумі 4 542 грн. 00 коп. (чотири тисячі п`ятсот сорок дві грн. 00 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою рішення, у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склав 02.10.2024.

Суддя А. О. Михальченко