Провадження № 2/161/763/24
У Х В А Л А

24 січня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів Негодюка Т.М., Опевалової С.С., ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_4 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ковельської районної військової адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_3 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває вищевказана цивільна справа № 161/21568/23, предметом якої є визнання протиправним та скасування Наказу 6 Прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України № 1139-АГ від 13.06.2023 року, погодженого Головою Ковельської РВА ОСОБА_5 , закріплений актом про примусове відчуження або вилучення майна, у частині примусового відчуження автомобіля VOLVO XC90, 2015 р.в. (далі транспортний засіб), на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 , повернути вказаний транспортний засіб та ключі до нього у власність ОСОБА_1

10.01.2024 року представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування заявленого клопотання останній зазначив, що предметом даного спору є, зокрема, визнання недійсним акту про примусове відчуження майна з підстав його невідповідності вимогам чинного законодавства та його скасування. Сам даний документ підтверджує факт переходу відчужуваного майна у державну власність, містить результати оцінки майна та слугує підставою для розгляду цивільно-правого спору. Проте, обраний стороною позивача спосіб захисту є відмінним від обставин справи, викладених у постанові Верховного суду від 28.06.2023 року в справі № 686/8141/22, на яку вони посилаються, а відтак спір в частині позовних вимог щодо оскарження акту індивідуального дії суб`єкта владних повноважень повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Враховуючи наведене, просить суд закрити провадження в цивільній справі № 161/21568/23 в частині заявлених позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування Наказу 6 Прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України № 1139-АГ від 13.06.2023 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (Том 1, а.с. 91-93).

Позивач, її представник, а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 в підготовчому засідання щодо задоволення вищевказаного клопотання заперечували, вважають його безпідставним.

Представники відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 клопотання закриття провадження у справі підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача Ковельської районної військової адміністрації в підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_4 до початку підготовчого засідання подала до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності (Том 1 а.с. 202-203).

Заслухавши думку учасників судового провадження з приводу заявленого клопотання, оглянувши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи.

Разом із тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З установлених обставин справи вбачається, що в даному випадку позивач звернулася до суду за захистом свого права власності на автомобіль.

Тобто, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення відповідачів, як суб`єктів, наділених владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо права власності рухомого майна.

В Постанові Верховного Суду від 13.09.2023 року у справі № 707/1298/22 зазначено таке: «Як в доктрині приватного права, так і в судовій практиці усталеним є підхід, що: під реквізицією варто розуміти примусове оплатне відчуження майна державою у власника при існуванні надзвичайних обставин на підставі та в порядку, встановленому законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості або без такого. Метою реквізиції є усунення або запобігання тим наслідкам, що виникли або можуть виникнути, наступити через стихійне лихо, аварію, епідемію, епізоотію, воєнний або надзвичайний стан та за інших надзвичайних обставин; реквізиція застосовується за надзвичайних обставин, які вимагають негайних дій, вона провадиться в позасудовому (адміністративному) порядку за рішенням органів державної влади. Адміністративний порядок реквізиції майна у власника обумовлений необхідністю швидкої реакції від органів державної влади на надзвичайні обставини. Норми, що регулюють реквізицію, спрямовані на вирішення колізії публічного інтересу та цивільного права (зокрема, права власності, інших цивільних прав), розв`язання якої відбувається на користь публічного інтересу.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03.11.2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26.05.2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), від 19.05.2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28.01.2020 року у справі № 50/311-6 (провадження № 12-143гс19) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.04.2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності (п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Право звернутися з адміністративним позовом про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності мають органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які відповідно до закону можуть викуповувати ці об`єкти для суспільних потреб. Адміністративні справи про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності розглядаються та вирішуються апеляційним адміністративним судом за місцем розташування нерухомого майна, що підлягає примусовому відчуженню (ч. ч. 1, 2 ст. 267 КАС України).

Касаційним судом зауважено, що законодавець визначив юрисдикцію адміністративних судів з розгляду справ про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності (ст. ст. 350, 351 ЦК України). Вирішення спорів щодо реквізиції чинним законодавством до адміністративного судочинства не віднесений.

Предметом спору у цій справі є оскарження розпорядження та акта щодо примусового відчуження транспортного засобу позивача, а отже, спір, що виник між сторонами у цій справі, стосується майнових прав позивача та має приватно-правовий характер. Спірні правовідносини виникли внаслідок прийняття рішення про примусове відчуження майна, яке порушує, на думку позивача, його права, а тому у позивача виникла необхідність захисту свого цивільного права, у зв`язку з чим він правомірно звернувся до суду із позовом в порядку цивільного судочинства».

Підсумовуючи вищевикладене, Верховний суд зазначив, що не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права фізичною особою, у якому дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Таким чином, спір у даній справі не є публічно-правовим, оскільки має приватноправовий характер та, з огляду на суб`єктний склад сторін спору, його слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 23.06.2022 року у справі № 540/2725/21.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 255, 352-354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника 6 Прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України Негодюка Т.М. про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 26 січня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська