Справа №:755/8758/24
Провадження №: 2-з/755/298/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гончарук В.П., за участі секретаря судового засідання Гриценко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_3 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 755/8758/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності на квартиру.

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_3 про забезпечення позову, в якій заявник просить накласти арешт з забороною відчуження на квартиру АДРЕСА_1 .

Вимоги заяви обгрунтовані тим, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 травня 2024 року по справі № 755/8758/24 накладено арешт на майно - квартиру АДРЕСА_1 . Станом на день подання цієї Заяви відомостей про скасування Ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 по справі № 755/8758/24 про забезпечення позову не приймалось судом.

Як стало відомо Відповідачу, Позивач достовірно знаючи що на предмет спору накладено арешт і вказана обставина перешкоджає будь-якій державній реєстрації вчинив реєстраційну дію - припинення права власності на вказане майно належне на праві власності Відповідачу. На даний час Позивач має право розпоряджатись вільно на свій розсуд та в будь-який момент здійнити перерєстрацію та його відчужити. Дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав 391871316.

Слід прийти до висновку, що існує ризик, що дане майно може бути відчужене Позивачем у будь-який час без будь-яких правових підстав, в тому числі переоформлено на третіх осіб. Окрім того, у випадку відчуження вказаного майна необхідно буде змінити спосіб захисту, а це додаткові витрати на судовий збір та адвокатські послуги. Також, Позивач достовірно знає, що Дніпровським районним Судом міста Києва розглядається справа № 756/6381/24 про визнання заповіту недійсним. Отже, сторона з метою протиправного позбавлення права власності на квартиру Відповідача починає вчиняти дії, на реалізацію вказаного майна, що суттєво порушує права Відповідача та третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про розгляд заяви про забезпечення позову, яке вона просила задовльнити з підстав викладених у заяві про забезпечення позову.

В судове засідання інші учасники не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1-10 ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 361/3399/20, від 14 січня 2021 року провадження № 61-16635св20, від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19, від 04 червня 2020 року у № 200/12227/17).

Як вбачається з матеріалів спраив, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києві від 28 травня 2024 року в межах розгляду даної справи, заяву представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

В свою чергу, вказана ухвала набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Таким чином, підстав для задолення заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд не вбачає, оскільки повторне накладення арешту на спірне майно буде суперечити нормам процесуального зщконодовства.

Разом з тим, в матеріалах заяви відсутні достатнього обґрунтувані та належні і допустимі докази на підтвердження вчинення позивачем дій, спрямованих на вчинення дій, а саме реалізацю нерухомого майна третім особам, або вчинення інших правочинів, щодо вказаного майна.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суддя вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 157ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: