Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Крегул М.М.,

за участю секретаря судових засідань Микуланинець О.І.,

представника позивача адвоката Суботи М.І.,

представника відповідача адвоката Мельника Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород , в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 308/13322/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В СТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Вимоги позову позивач обґрунтовує тим, що нею передано ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 10000 (десять тисяч) доларів США, що підтверджується власноручно написаною нею розпискою. Строк повернення грошових коштів встановлений до 06.10.2018р, днак, відповідачка у визначений договором строк гроші не повернула. і на численні прохання повернути кошти вона знаходила різні відмовки.

Позивач зазнаячає у позові, що у зв`язку із наявністю у діях відповідачки ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (шахрайства) , вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про

злочин, та на даний час у провадженні слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП України в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження №0000039 від 10 січня 2018р. за фактом шахрайства ОСОБА_2 , а позивача визнано потерпілою.

З урахуванням наведеного у позові , позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 10900,00 доларів США, з яких 10000,00 доларів США заборгованість за договором (розпискою), 900,00 доларів США 3% річних за увесь період прострочення згідно 625 ЦК України, а також судові витрати, які складаються зі сплати судового збору 2880,26 грн. та витрат на правничу допомогу 4300,00 грн.

Не погоджуючись з позовними вимогами, представником відповідача - адвокатом Мельником Я.Ю. подано до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що зі слів, ОСОБА_2 вона не пригадує, щоб вона власноручно писала та передавала ОСОБА_1 боргову розписку від 06.09.2017 року, також нею, ОСОБА_2 не укладався 06 вересня 2017 року будь-який договір позики з ОСОБА_1 у відповідності до чинного законодавства України.

Також відповідач заперечує факт отримання коштів в розмірі 10 000,00 доларів США від ОСОБА_1 , оскільки, у розписці ОСОБА_4 вказує «позичаю», тобто , подія має настати у майбутньому, а не отримала, а фактичне отримання коштів відсутнє.

Окрім цього, відповідач вказує на відсутність у розписці як інформації про місто (населений пункт), так і безпосередньо місце написання та передачі нібито коштів, а також про свідків, повне прізвище, ім`я та по батькові особи, яка підписала Розписку, ідентифікація сторін, зокрема - серія та номер паспорту громадянина України чи будь - який інший документ, що посвідчує особу, місцем державної реєстрації таких.

Поряд з цим, відповідач зазначає, що вона 06 травня 2017 року та 18 липня 2017 року укладала письмові, нотаріально посвідчені договори позик та отримувала грошові кошти у гр. ОСОБА_1 , що підтверджується належними та допустимим доказами.

Щодо вимог позивача про нарахування 3% річних, відповідач не погоджується, оскільки зазначає, що невідомі причини і підстави розрахунку позивачем строку починаючи з 18.07.2018 року, адже, як укладання нібито розписки, так і зобов`язання повернення коштів календарна дата не співпадає. Разом з тим, 3 % річних нараховано виходячи із змісту позовної заяви на суму 10 000 (десять тисяч) доларів США, однак у Розписці вказано еквівалент гривня по курсу НБУ.

Таким чином, нарахування можуть бути виключно нараховані у відповідні календарні дати з розрахунком національна валюта гривня.

Стосовно позиції позивача про наявність діях відповідачки складу кримінального правопорушення, відповідач зазначає, що ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувалась, відносно неї відсутній вирок суду, що набрав законної сили, останній підозру по вказаному позивачем кримінальному провадженні не пред`явлено, обвинувальний акт до суду не скеровувався.

З урахуванням наведеного у відзиві , відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

03.02.2022 року представником позивача адвокатом Суботою М.І. подано до суду відповідь на відзив, в якій заперечує доводи відповідача, стверджує, що відповідач вводить суд в оману та просить долучити до матеріалів справи копію протоколу допиту ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000039 від 10.01.2018 року, в якому остання підтверджує факт отримання коштів від позивача.

15.02.2022 року представником відповідача адвокатом Мельником Я.Ю. подано до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що копія протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 13.03.2020 року надана представником позивача, викликає сумнів щодо його достовірності, оскільки у матеріалах справи відсутні - витяг з ЄРДР № 0000039, де зазначено потерпілу ОСОБА_1 чи пам`ятка про права та обов`язки потерпілої ОСОБА_1 , заява потерпілої ОСОБА_1 на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Також адвокат Мельник Я.Ю. звертає увагу на те, що у протоколі допиту йде мова про надання коштів 8000,00 євро, а в розписці про 10000,00 доларів США, що мають різні походження країн та різну ідентифікацію.

Процесуальні рішення по справі.

16.11.2021 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.04.2022 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Суботи М.І. про витребування доказів та про призначення судової почеркознавчої експертизи. Провадження у справі зупинено.

У зв`язку з надходженням від експерта клопотання, ухвалою суду від 03.10.2022 року поновлено провадження у справі.

24.04.2023 року ухвалою суду повторно призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, а провадження у справі зупинено.

На адресу суду були повернуті матеріали справи та висновок експерта, у зв`язку з чим ухвалою суду від 01.04.2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 26.06.2024 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 19.09.2024 року постановлено ухвалу про виправлення описки в ухвалі судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.11.2021 року.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Субота М.І. просив позовну заяву задовольнити.

Представник відповідача адвокат Мельник Я.Ю. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив у задоволенні таких відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що 06.09.2017 року між ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , був укладений договір позики у розмірі 10000,00 (десять тисяч) доларів США.

Згідно умов цього договору сторони домовились, що кошти мають бути повернуті до 06.10.2018 року.

Отримання коштів ОСОБА_2 підтверджується розпискою підписаною власноручно від 06.10.2017 року.

Вказані обставини підтверджуються також висновком судового експерта Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналстичного центру МВС України Ціник Ж.В. № СЕ-19/107-24/1552-ПЧ від 25.03.2024 року за результатами проведеної почеркознавчої експертизи.

Згідно висновку судового експерта Ціник Ж.В. № СЕ-19/107-24/1552-ПЧ від 25.03.2024 року було встановлено , що підпис на наданій ОСОБА_1 розписці від 06.09.2017 року виконаний відповідачем ОСОБА_2 .

Таким чином, зазначені заключення у висновку судового експерта Ціник Ж.В. № СЕ-19/107-24/1552-ПЧ від 25.03.2024 року спростовують доводи представника відповідача, що відповідач не писала даної розписки, що така не містить ідентифікуючих даних про особу, оскільки , окрім вище зазначеного, у розписці вказані ідентифікаційні номери сторін.

Також суд бере до уваги і те, що відповідач ОСОБА_2 у судове засіданні жодного разу не з`явилася, не надала суду , експерту вільні зразки почерку, у зв`язку з чим, експерт був позбавлений можливості відповісти на питання чи написана розписка від 06.09.2017р. відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частин 1, 2 ст. 207 та частини 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дата її отримання.

Згідно правових позицій Верховного Суду України висловлених і у Постанові від 08.07.2019р. у справі №524/4946/16-ц, зазначено , що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом звернуто увагу на те, що частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У постанові від 08.07.2019 р. у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд також зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Отже, факт передачі грошей позивачем та отримання їх відповідачем підтверджується відповідною розпискою від 06.10.2017 року.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У частині першій цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені у частинах 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення правочину, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Наявність боргового документу, його зміст свідчить про те, що «поза розумним сумнівом» грошові кошти передавалися, та відповідач ОСОБА_2 зобов`язалася їх повернути.

Судом також встановлено, що до теперішнього часу ОСОБА_2 борг не повернуа, що не оспорювалось і самим представником відповідача. у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання його умов сторонами.

Згідно зі ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, грошові кошти підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач повинен сплатити позивачу всю суму боргу та три відсотки річних.

Суд приймає наведений у позовній заяві розрахунок інфляційних втрат, оскільки іншого розрахунку суду не надано, зауважень відповідачем не подано.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Зазначене вище, узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а тому , задовольняє їх в повному обсязі в межах заявлених вимог в сумі 10900,00 доларів США.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі ст. 141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати по оплаті судового збору в розмірі 2880,30 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1).

Що стосується питання про відшкодування витрат на правничу професійну допомогу, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЩІК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на впорсни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає печальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надається копія договору про надання правової допомоги №420 від 14.07.2021 року. Відповідно до вказаного акту, сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 4300,00 грн., яка складається з розрахунку вартості години роботи адвоката 400 грн./год: вивчення справи 4 год., складання позовної заяви 3 год., складання відповіді на відзив, заяв, інших процесуальних документів 3 год., представництво клієнта в суді 300,00 одне засідання.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача належить стягнути понесені позивачем витрати на правничу правову допомогу у розмірі 4300, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 209, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , суму боргу за договором позики від 06 вересня 2017 року в розмірі 10900,00 доларів США (десять тисяч дев`ятсот доларів США).

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 2880,30 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят грн. тридцять коп.). та витрати на правничу допомогу в сумі 4300, 00 гривень ( чотири тисячі тристо грн).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складено відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України - 27.09.2024року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М.Крегул