ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1324/20 Номер провадження 22-ц/814/2780/24Головуючий у 1-й інстанції Куцин В.М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Середницький Євгеній Вікторович, на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2021 року (повний текст рішення складено 14 лютого 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 21 травня 2018 року він надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3700 доларів США. Передача грошових коштів була оформлена відповідною розпискою про отримання грошових коштів, згідно якої грошові кошти мають бути повернуті позивачу до 21 червня 2018 року. Станом на момент подання позову взяті на себе зобов`язання відповідач не виконала, кошти в повному обсязі не повернула. ОСОБА_1 повернула лише 200 доларів США, відтак сума, яка залишилася не повернутою становить 3500 доларів США.

Оскільки відповідач несвоєчасно виконує взяті на себе договором позики зобов`язання, то позивач вважає за потрібне стягнути на його користь із боржника три відсотки річних від простроченої суми за період з 22 червня 2018 року по 14 липня 2020 року у розмірі 216,33 доларів США.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за борговою розпискою від 21 травня 2018 року в розмірі 3500 доларів США та три відсотки річних в розмірі 216,33 доларів США, що становить загальну суму 100669,06 грн, а також 1006,70 грн судового збору.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 21 травня 2018 року в сумі 3716,33 доларів США, з яких 3500 доларів США - заборгованість за договором позики, 216,33 доларів США - три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 22 червня 2018 року по 14 липня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1006,70 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 квітня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення; заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2021 року не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі відповідач прохала суд скасувати заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2021 року, а позовну заяву ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що оскаржуване судове рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалено з неправильним та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та грубим порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач наголошує, що вона не була належним чином повідомлена про час, дату та місце проведення судового засідання, що в свою чергу унеможливило їй взяти участь у змагальному процесі під час розгляду справи місцевим судом.

Крім того, ОСОБА_1 заперечує подання нею до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, а також уповноваження адвоката Віданової О.В. на представлення її інтересів під час розгляду справи Миргородським міськрайонним судом Полтавської області.

Також зауважено, що під час розгляду справи по суті позивачем до місцевого суду не подавалися оригінали будь-яких письмових доказів, в тому числі й розписка від 21 травня 2018 року, що є основним доказом наявності заборгованості у даній категорії справ.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник ОСОБА_1 адвокат Середницький Є.В., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та прохав її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, у послідуючому в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, позивача перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 травня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики. На підставі цієї угоди, позивач надавав позику шляхом передачі грошових коштів у розмірі 3700 доларів США. Факт передачі грошових коштів позивач підтвердив оригіналом наданої розписки від 21 травня 2018 року, відповідно до якої строк повернення грошових коштів становив до 21 червня 2018 року (а.с. 4).

Позиція апеляційного суду

Щодо спірних правовідносин

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16 (провадження № 61-33115св18), від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16 (провадження № 61-20376св18), від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 (провадження №61-42076св18), від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц (провадження № 61-47793св18) та від 02 вересня 2024 року у справі № 643/20924/19 (провадження № 61-7743св23).

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України (частина перша статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Відповідно до змісту статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Також у статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

В разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, провадження № 14-203цс19).

Відповідач під час розгляду справи таку презумпцію не спростувала, таким чином право вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за договором позики, яке виникло у неї на підставі чинного правочину, презюмується.

Отже, з огляду на наявність у ОСОБА_2 оригіналу розписки про отримання грошових коштів від нього ОСОБА_1 , яка є боржником у спірних правовідносинах, що є самостійним проявом неналежного виконання останньою взятих на себе грошових зобов`язань перед позивачем, а також відсутність будь-яких доказів, які б спростовували презумпцію правомірності правочину, то вимоги кредитора щодо повернення грошових коштів, з урахуванням положень статті 625 ЦК України, є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам цивільного законодавства.

Щодо повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи

Порядок здійснення судом судових викликів і повідомлень урегульовано Главою 7 «Судові виклики і повідомлення» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

Частинами третьою, четвертою статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик; судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно (частина п`ята вказаної статті).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (частина шоста вказаної статті).

Згідно пункту 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно відомостей з довідки №06-27/3436 про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Направлена ОСОБА_1 на вищевказану адресу місцевим судом поштова кореспонденція, що містила копію ухвали про відкриття провадження та призначення справи до розгляду на 10:00 год. 26 серпня 2020 року, а також копію позовної заяви з додатками була отримана адресатом (а.с. 14).

Крім того, згідно оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, ОСОБА_1 викликалася на розгляд справи № 541/1324/20 на 10:00 год. 26 серпня 2020 року (а.с. 17).

26 серпня 2020 року на адресу місцевого суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 адвоката Віданової О.В., повноваження якої підтверджено наданим ордером на надання правничої (правової) допомоги, про відкладення розгляду справи, та яке містило інформацію про місце фактично проживання відповідача: АДРЕСА_2 (а.с. 18).

26 серпня 2020 року розгляд справи не відбувся та був відкладений на 11:00 год. 15 жовтня 2020 року. З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача: АДРЕСА_2 , - направлялася поштова кореспонденція суду, однак вона повернулася неврученою із зазначенням підстави «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 32); публікувалося оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, згідно якого ОСОБА_1 викликалася на розгляд справи № 541/1324/20 на 11:00 год. 15 жовтня 2020 року (а.с. 31). Крім того, представник відповідача адвокат Віданова О.В. була обізнана про час та дату розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 33).

15 жовтня 2020 року розгляд справи не відбувся та був відкладений на 15:30 год. 28 грудня 2020 року. З матеріалів справи вбачається, що на всі відомі адреси відповідача направлялася поштова кореспонденція суду: АДРЕСА_2 не вручено з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 46), АДРЕСА_1 вручено (а.с. 43), АДРЕСА_3 не вручено з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 44); публікувалося оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, згідно якого ОСОБА_1 викликалася на розгляд справи № 541/1324/20 на 15:30 год. 28 грудня 2020 року (а.с. 41). Крім того, представник відповідача адвокат Віданова О.В. була обізнана про час та дату розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 45).

28 грудня 2020 року розгляд справи не відбувся та був відкладений на 14:00 год. 10 лютого 2021 року. З матеріалів справи вбачається, що на адреси відповідача направлялася поштова кореспонденція суду: АДРЕСА_2 не вручено з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 71), АДРЕСА_1 не вручено з підстав «адресат не проживає» (а.с. 73); публікувалося оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, згідно якого ОСОБА_1 викликалася на розгляд справи № 541/1324/20 на 14:00 год. 10 лютого 2021 року (а.с. 58, 75). Крім того, представник відповідача адвокат Віданова О.В. була обізнана про час та дату розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 70).

Частиною восьмою статті 128 ЦПК України, зокрема, передбачено, що днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).

Отже, з аналізу матеріалів справи вбачається, що відповідач була належним чином повідомлена про час, дату та місце судового засідання, під час якого було ухвалено оскаржуване судове рішення, а тому доводи апеляційної скарги щодо її неналежного повідомлення спростовуються матеріалами справи.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Колегія суддів не бере до уваги твердження відповідача, що адвокат Віданова О.В. не мала права представляти її інтереси у суді першої інстанції, оскільки вказане спростовується матеріалами справи копією ордера на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Миргородському міськрайонному суді Полтавської області адвокатом Відановою О.В. (а.с. 20), а доказів протилежного відповідачем не було надано. Крім того, частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід зауважити, що оригінал спірної розписки на клопотання відповідача був витребуваний судом апеляційної інстанції у позивача, який на вимогу суду невідкладно її пред`явив.

Також варто наголосити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс) зроблено наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Середницький Є.В., залишити без задоволення, а заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2021 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Середницький Євгеній Вікторович залишити без задоволення.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

О.О. Панченко