Справа № 182/699/24
Провадження № 2/0182/1483/2024
03.10.2024 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
07.02.2024 року позивач звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з даним позовом, посилаючись на наступні обставини.
14.07.2000 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_2 . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.11.2010 року шлюб між сторонами було розірвано.
У період шлюбу з відповідачем за спільні кошти було придбано нерухоме майно, яке зареєстровано на ім`я відповідача та складається з: житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходяться в АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_2 ), та земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться за тією ж адресою та надана для обслуговування житлового будинку. Вирішити спір в досудовому порядку у позивача немає можливості, оскільки після розлучення відповідач забрав всі свої речи, виїхав з будинку та не виходить на зв`язок з нею. Усі питання, пов`язані з утриманням спірного будинку, вирішує позивачка, проте не може здійснити розподіл особових рахунків по комунальним платежам, оскільки право власності на спірне майно зареєстровано на відповідача. З цих же підстав позивачка не може користуватись послугами компаній ДТЕК «Дніпрообленерго» та ПАТ «Дніпрогаззбут» у разі виникнення аварійних ситуацій, а також не може присвоїти кадастровий номер земельній ділянці для сплати земельного податку. Отже, у позивача виникла необхідність документального оформлення права власності на частку в спільному майні подружжя з метою врегулювання питань утримання нерухомого майна.
З цих підстав просить суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими побудовами та земельну ділянку площею 0,15 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 06.03.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).
Сторони належним чином були повідомлені про розгляд справи в суді, шляхом надсилання на адреси їх реєстрації копії ухвали про відкриття провадження, а для відповідача також копії позову з додатками.
Позивач додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направила.
Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, про що свідчить конверт (а.с.25), який повернувся на адресу суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відзиву на адресу суду у встановлений законом строк не надіслав. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, 14.07.2000 року позивач уклала шлюб з відповідачем, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 , видане 14.07.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області (а.с.5). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.11.2010 року даний шлюб було розірвано (а.с.6).
У період шлюбу подружжям було придбано домоволодіння з господарчими побудовами, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.10.2000 року, посвідченим приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Гульбандян Л.В. та зареєстрованим в реєстрі за №4754 (а.с.7). Згідно з даним договором, ОСОБА_2 придбав житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований в АДРЕСА_1 , та який складається з: житлового будинку А глинобитного, обкладеного цементною плиткою, розміром житлової площі 35,5 кв.м.; літньої кухні Б глинобитної, обкладеної цементною плиткою; сараю В, глинобитного, обкладеного цементною плиткою; сараю цегляного Г; гаража шлакоблочного Д, сараю шлакоблочного Е; сараю шлакоблочного Ж; підвалу цегляного З, вбиральні дощатої К, споруджень.
Крім того, відповідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 16.10.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Гульбандян Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4756, ОСОБА_2 була придбана земельна ділянка площею 0,15 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 надана для обслуговування житлового будинку (а.с.8).
Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).
У відповідності до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1,2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Враховуючи факт придбання домоволодіння з господарчими побудовами та земельної ділянки 16.10.2000 року, тобто в період шлюбу, відповідно до ст.60 СК України дане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки позивача та відповідача є рівними, а тому розділяє спільне майно на дві рівні частини, визнавши за позивачем право приватної власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки.
У зв`язку з наведеним, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 60, 63,70 СК України, статтями 3, 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 268, 368 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований в АДРЕСА_1 , та який складається з: житлового будинку А глинобитного, обкладеного цементною плиткою, розміром житлової площі 35,5 кв.м.; літньої кухні Б глинобитної, обкладеної цементною плиткою; сараю В, глинобитного, обкладеного цементною плиткою; сараю цегляного Г; гаража шлакоблочного Д, сараю шлакоблочного Е; сараю шлакоблочного Ж; підвалу цегляного З, вбиральні дощатої К, споруджень, та земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована в АДРЕСА_1 , надану для обслуговування житлового будинку.
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований в АДРЕСА_1 , та який складається з: житлового будинку А глинобитного, обкладеного цементною плиткою, розміром житлової площі 35,5 кв.м.; літньої кухні Б глинобитної, обкладеної цементною плиткою; сараю В, глинобитного, обкладеного цементною плиткою; сараю цегляного Г; гаража шлакоблочного Д, сараю шлакоблочного Е; сараю шлакоблочного Ж; підвалу цегляного З, вбиральні дощатої К, споруджень, та на частину земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована в АДРЕСА_1 , надану для обслуговування житлового будинку.
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на частину житлового будинку з господарчими побудовами, що розташований в АДРЕСА_1 , та який складається з: житлового будинку А глинобитного, обкладеного цементною плиткою, розміром житлової площі 35,5 кв.м.; літньої кухні Б глинобитної, обкладеної цементною плиткою; сараю В, глинобитного, обкладеного цементною плиткою; сараю цегляного Г; гаража шлакоблочного Д, сараю шлакоблочного Е; сараю шлакоблочного Ж; підвалу цегляного З, вбиральні дощатої К, споруджень, та на частину земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована в АДРЕСА_1 , надану для обслуговування житлового будинку.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рунчева