Справа № 2/593/307/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2024 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в

складі:

головуючої судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Бережани цивільну справу за позовом, поданим адвокатом Мартищук Людмилою Петрівною в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи на стороні позивача - органу опіки та піклування Саранчуківської сільської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2024 року адвокат Мартищук Людмила Петрівна в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася в Бережанський районний суд з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи на стороні позивача - органу опіки та піклування Саранчуківської сільської ради про позбавлення її батьківських прав.

В поданій заяві представник позивача вказала, що з 26 липня 1999 року позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. від якого у них є шестеро дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Подружнє життя у них не склалося тому 25 січня 2013 року рішенням Бережанського районного суду шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти сторін залишилися проживати з батьком. А так як протягом зазначеного часу відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не спілкується з ними та не цікавиться їх життям, не відвідує їх та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, тому представник позивача звернулася до суду із заявою, у якій просила позбавити відповідачку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав відносно її дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які ще є неповнолітніми.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його захисник Мартищук Людмила Петрівна не з`явилися, подали суду заяву про проведення судового засідання у їх відсутності, подані позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, подала суду нотаріально завірену заяву, у якій вказала, що вона позовні вимоги визнає, погоджується з тим, щоб її було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . У поданій суду заяві відповідачка також просила провести розгляд справи у її відсутності.

Представник служби у справах дітей Саранчуківської сільської ради, як органу опіки та піклування, в судове засідання також не з`явилася, подала суду письмову заяву про розгляд вказаної цивільної справи у відсутності представників органу опіки та піклування. Наданий суду висновок про доцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав щодо її неповнолітніх синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , підтримує, у вирішенні справи покладаються на думку суду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, взявши до уваги подану відповідачкою заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності, яка завірена нотаріально, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р. № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень, викладених в цій Постанові, ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26 липня1999 року по 25 січня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є шестеро дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Діти сторін зареєстровані та проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказаний факт підтверджується долученими до матеріалів справи та оглянутими в судовому засіданні доказами, а саме: свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , виданим 6 лютого 2008 року та 24 жовтня 2011 року виконавчим комітетом Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, рішенням Бережанського районного суду від 25 січня 2013 року у справі № 2/593 /35/2013 про розірвання шлюбу та долученим до матеріалів справи витягом № 183 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, що був виданий Саранчуківською сільською радою 30 липня 2024 року.

Із поданого суду позову та долучених до нього документів видно, що з моменту розірвання шлюбу, а саме: з січня 2013 року відповідачка ОСОБА_2 не цікавиться життям своїх дітей та з вказаного часу зовсім не бере участі у їх вихованні та утриманні, не допомагає позивачу матеріально. Остання хоч обіцяла у добровільному порядку забезпечувати дітей продуктами харчування, вирощеними на власному городі, однак своїх обіцянок не виконувала, а тому весь тягар відповідальності по вихованню та утриманню дітей одноособово взяв на себе позивач. Він намагається створити дітям належні умови проживання, їх харчує та одягає, слідкує за навчанням в школі. А так як відповідачка жодного разу не з`являлася в школу, не цікавилася життям своїх неповнолітніх дітей, не вітала їх на день народження, тобто вона повністю усунулася від виконання материнських обов`язків, а тому позивач, вважаючи, що вона не має права називатися їхньою матір`ю та в подальшому користуватися правами, які мають батьки по відношенню до своїх дорослих дітей, звернувся до служби у справах дітей Саранчуківської сільської ради, які провівши обстеження житлових умов, провівши бесіду з дітьми, з їхніми вчителями, прийшли до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вказаний висновок органу опіки та піклування був затверджений рішенням Саранчуківської сільської ради №59 від 03 червня 2024 року, яке долучене до матеріалів цивільної справи.

Тобто належними та допустимими доказами доведено, що відповідачка ОСОБА_2 з часу розірвання шлюбу зовсім не цікавиться життям своїх дітей, у тому числі неповнолітніх синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не підтримує з ними жодного спілкування, не цікавиться їх станом здоров`я, навчанням, фізичним та духовним розвитком.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд оцінює як ухилення відповідачки ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно її неповнолітніх дітей, свідоме нехтування нею своїми обов`язками.

Вищевказані факти відповідачка визнала про що свідчить подана нею суду заява про визнання позову, яка завірена нотаріально.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим суд враховує відсутність будь-якого спілкування відповідачки з її неповнолітніми синами тривалий час та свідоме нехтування нею виконання своїх батьківських обов`язків.

За вказаних обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачкою, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей, а саме: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є підставними та підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 164-166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 13, 76- 82, 89, 200, ч. 4 ст.206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жительку АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення у відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК України складено 1 жовтня 2024 року.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.