СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 6/759/563/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва, Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Натальчук А.І., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу у межах розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у вересні 2024 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2024 року по справі №759/14277/24. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що вона вважає зазначений судовий наказ незаконним і таким, що не підлягає виконання, оскільки станом на день винесення наказу рішення про встановлення місця проживання дитини не існує, що підтверджується наявним у справі рішенням Броварського міжрайонного суду від 12.04.2024 року, яким ОСОБА_2 було відмовлено в позові про встановлення місця проживання дитини з батьком і яке не набуло законної сили. Апеляційна скарга на дане судове рішення подана позивачем, але не розглянута до цього часу, призначена на 25 вересня 2024 року. ОСОБА_1 поданий відзив на апеляційну скаргу. За переконанням заявниці не є і не може бути доказом на користь заявника додана до заяви ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року пр. 2-о/759/210/24 про відмову у відкритті провадження по справі окремого провадження за заявою про встановлення фактів що має юридичне значення. Ухвала суду не оскаржувалась, має законну силу та встановлює наявність спору між сторонами. Жодних інших доказів заявник суду не надав.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що вона і заявник брали на себе усні зобов`язання не подавати жодних заяв або позовів про стягнення аліментів, а вона обіцяла самостійно не змінювати місце проживання дитини та не намагатись вивезти доньку за кордон без дозволу ОСОБА_2 . Порушуючи їх домовленості батько дитини подав до суду безпідставну заяву про видачу судового наказу про стягнення з неї аліментів. Вважає, що заявник отримав судовий наказ у незаконний спосіб.

Вважає, що оскільки спір щодо визначення місця проживання дитини не вирішений і такі обставини унеможливлюють вирішення питання про стягнення аліментів в наказному провадженні, вона вимушена звернутись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 вересня 2024 року заява прийнята до розгляду.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу, вказану ОСОБА_1 у поданих заявах. Як вбачається із трекінгу поштового відправлення із веб-сайту «Укрпошта», ОСОБА_1 отримала судову повістку про виклик особисто 21.09.2024 року.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду. Подав до суду заяву, в якій заяву ОСОБА_1 просив задовольнити, справу слухати за його відсутності.

Частиною 3 статті 432 ЦПК України встановлено, що суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Зважаючи на те, що учасники справи повідомлені про розгляд справи належним чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 432 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши наявні докази по справі на основі повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних матеріалів справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, наказного провадження. Частиною 3 вищезазначеної статті встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Стаття 160 ЦПК України встановлює, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що 12 липня 2024 року Святошинський районний суд видав судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку) від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення із 09 липня 2024 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 302 (триста дві) гривні 80 копійок.

Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 1 статті 173 ЦПК України встановлено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Скориставшись своїм правом, передбаченим цивільним процесуальним кодексом, ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого документа - судового наказу Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/14277/24 (провадження № 2-н/759/481/24) таким, що не підлягає виконанню.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Бровари від батьків: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 03 червня 2020 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року по справі №759/1916/24 (провадження №2-о/759/210/24) відмовлено у відкритті провадженні за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення (самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною батьком).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2024 року у справі №361/1468/24 (провадження №2/361/2835/24) у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дитини з батьком за місцем його постійної реєстрації та проживання відмовлено.

Зазначене рішення не набрало законної сили.

Крім того, в матеріалах справи наявний акт про фактичне проживання особи від 11 січня 2024 року, з якого вбачається, що мешканці будинку за адресою: АДРЕСА_3 своїми підписами підтвердили те, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 і постійно проживає у вказаній квартирі зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до частини 3 вищевказаної статті суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Згідно статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пунктів 4 та 5 частини 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтями 183 та 184 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, сімейним та процесуальним законодавством визначено, що право вимоги про стягнення аліментів на підставі судового наказу належить тому з батьків або іншому законному її представнику, з яким вона проживає.

При зверненні до суду відповідний заявник повинен дотримуватися процесуальної дисципліни та вимог закону, які наділяють його статусом особи, якій належить право вимоги.

Як зазначено судом, при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_2 доєднав до матеріалів справи акт про фактичне проживання особи від 11 січня 2024 року, з якого вбачається, що мешканці будинку за адресою: АДРЕСА_3 своїми підписами підтвердили те, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 і постійно проживає у вказаній квартирі зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі наявного у матеріалах справи доказу щодо проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_3 був виданий судовий наказ від 12 липня 2024 року по справі №759/14277/24 (провадження 2-н/759/481/24).

Процесуальний порядок перегляду питань за судовим наказом про стягнення аліментів для боржника визначений також статтею 173 ЦПК України, згідно із якою суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Суд також бере до увагу, що за змістом ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Зважаючи на те, що мати дитини - ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу, оспорює факт проживання дитини із ОСОБА_2 , суд доходить висновку, що за обставинами даної справи між сторонами вбачається наявність спору щодо місця проживання дитини, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 , що в свою чергу, при наявності протиріч між батьками щодо місця проживання дитини, свідчить про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

А тому, суд вважає за необхідне визнати таким, що не підлягає виконанню повністю судовий наказ, виданий Святошинським районним судом м. Києва у справі № 759/14277/24 (провадження № 2-н/759/481/24).

Керуючись ст. ст. 160, 173, 259, 432 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу у межах розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ - судовий наказ Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2024 року у справі № 759/14277/24 (провадження № 2-н/759/481/24).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя Н.О.Горбенко