Справа № 747/443/24
Провадження № 2/747/160/24
РІШЕННЯ

іменем України

03.10.2024 року селище Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

за участю секретаря Зірки В.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селища Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Талалаївської селищної ради про тлумачення змісту заповіту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому вказує, що за життя його мати ОСОБА_2 отримала у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Корінецької сільської ради згідно державних актів серії ЯА № 517660 а серії ЯА № 516816 від 10 червня 2005 року. 02 листопада 2006 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5, 2 га в межах згідно з планом заповіла позивачу ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений секретарем Корінецької сільської ради. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Позивач як спадкоємець за заповітом звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва на спадщину після смерті матері, а саме земельних ділянок відповідно до державних актів направо власності на земельну ділянку серії ЯА № 517660 та серії ЯА № 516816 від 10 червня 2005 року, які є спадковим майном спадкодавця. Під час перевірки документів нотаріусом було виявлено що померла ОСОБА_2 , складаючи заповіт, вказала дані земельні ділянки площею 5, 2 га як зазначено в первинному документі сертифікаті про право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0261936, взамін якого на її ім`я видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯА № 517660 та серії ЯА № 516816 і площа земельних ділянок була змінена через уточнені розміри цих ділянок, хоча дії спадкодавця за своїм походженням були направлені на одне і те ж майно земельні ділянки, які зазначені в державних актах. Тому позивач ОСОБА_1 просить суд винести рішення про тлумачення заповіту, посвідченого секретарем Корінецької сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 88, складений від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 , а саме, що заповідання земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5, 2 га розповсюджується на земельну ділянку площею 4, 0 га, кадастровий номер 030010185 відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 517660 від 10 червня 2005 року, та на земельну ділянку площею 0, 88 га кадастровий номер 030010562 відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 516816 від 10 червня 2005 року, виданих на ім`я ОСОБА_2 .

Ухвалою від 17 вересня 2024 року було відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 03 жовтня 2024 року, про що учасники справи повідомлені належним чином.

В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Талалаївської селищної ради в підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнають.

Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Крім того, розглянувши визнання відповідачем Талалаївською селищною радою зазначеного позову, суд приходить до наступного висновку. Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішенні у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Поскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, поскільки позивач являється спадкоємцем за заповітом після смерті матері, займається оформленням спадщини, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень щодо позову, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В судовому засіданні встановлено, що 02 листопада 2006 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5, 2 га в межах згідно з планом заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт власноручно підписаний спадкодавцем і посвідчений секретарем Корінецької сільської ради, зареєстровано в реєстрі за № 88 (а.с.11) Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років (а.с.7) Факт наявності у спадкодавця ОСОБА_2 спадкового майна підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 517 660 від 10.06.2005 року, згідно з яким ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 4, 0 га у межах згідно з планом на території Корінецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.14); та копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 516816 від 10.06.2005 року, згідно з яким ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0, 88 га у межах згідно з планом на території Корінецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15). Згідно роз`яснення приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Новака О.В. від 17.07.2024 року наданого ОСОБА_1 із наданого ними заповіту вбачається, що ОСОБА_2 заповіла земельну ділянку площею 5, 2 га , а із наданих документів вбачається, що ОСОБА_2 належали дві земельні ділянки площею 4, 0 га та 0, 88 га. Тому неможливо встановити волю заповідача у звязку з розбіжностями між зазначеним майном в заповіті та документами, які підтверджують право власності спадкодавця на земельні ділянки. (а.с.10-10зв)

З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ст.1256 ЦК України передбачено можливість тлумачення заповіту після відкриття спадщини у разі спору між спадкоємцями, яке здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України, оскільки заповідачу надане право власноручно писати заповіт, і тому можливі ряд суб`єктивних причин, які можуть вплинути на зміст заповіту, що в подальшому призведе до необхідності його тлумачення. Статтею 1233 ЦК України визначено поняття заповіту, яким є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Положенням ст. 213 ЦК України передбачено, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину, у нашому випадку заповіту. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини. При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.04.2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо.

Оскільки спадкодавцю ОСОБА_2 спочатку було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 5, 2 умовних кадастрових гектарів, пізніше в процесі приватизації їй виділено в натурі дві земельні ділянки взамін сертифіката, присвоєно їм кадастрові номери, і в зв`язку із змінами в конфігурації земельних ділянок змінилась і їх площа. Воля ж спадкодавця була на передання спадкоємцю належної їй земельної ділянки своєму сину.

На підставі ст. 213, 1216, 1218, 1219, 1236, 1256 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Талалаївської селищної ради про тлумачення змісту заповіту задовольнити.

Тлумачити зміст заповіту, складеного 02 листопада 2006 року заповідачем ОСОБА_2 , посвідченого секретарем Корінецької сільської ради Чемерис Л.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 88, як такий, що містить інформацію, про те, що до складу спадкового майна ОСОБА_2 , охопленого заповітом, відноситься земельна ділянка площею 4, 0 га, кадастровий номер 030010185 відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 517660 від 10 червня 2005 року, та земельна ділянка площею 0, 88 га кадастровий номер 030010562 відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 516816 від 10 червня 2005 року, виданих на ім`я ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Л.В.Тіщенко