Провадження №2/760/155/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Усатової І.А.

при секретарі - Зеленчуку М.М.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача збитки у сумі 16 466 (шістнадцять тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 66 коп., судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 20 листопада 2019 року між ОСОБА_2 , в якості орендодавця, та нею - ОСОБА_1 , в якості орендаря, було укладено договір оренди квартири, відповідно до умов якого та розділу 1 орендодавець здає, а орендар приймає в тимчасове користування двокімнатну квартиру загальною площею 44,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2.2. названого договору в квартирі будуть мешкати сам орендар, а також члени його родини - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Згідно з п.5.1. договору оренда плата за використання квартири та майна складає 13 000 гривень. Пункт 5.3. визначає, що сплата за останній місяць мешкання є одним із засобів відшкодування збитків, які може понести орендодавець з вини орендаря. У разі відсутності протягом всього терміну дії договору вищеназваних обставин, сплата за останній місяць буде повернута орендарю в разі дострокового розірвання договору у випадках, передбачених п. 9.3. даного договору. Відповідно до розділу 6 договору орендодавець та члени його родини зобов`язуються не відвідувати квартиру без попередньої домовленості з орендарем та не входити до квартири у відсутності орендаря за виключенням наявності надзвичайних обставин. Згідно з положеннями п. 9.3. договору достроково він може бути розірваний в односторонньому порядку орендарем (з поверненням орендарю переоплати за мешкання) у випадку порушення орендодавцем зобов`язань, вказаних в цьому договорі.

Позивач вказує, що 12 квітня 2020 року відповідачем був порушений вказаний вище розділ 6 договору та квартиру, що вона орендувала було відвідано без повідомлення та без присутності її та будь-кого з членів родини.

Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання, відповідач повідомлена як в усному порядку так і в письмовій формі про вказане порушення, шляхом направлення повідомлення 13 квітня 2020 року. Згідно інформації з офіційного сайту АТ «УКРПОШТА» відстеження статусу рекомендованого листа з № 360 відправлення було вручене особисто відповідачу 14.04.2020. На даний час жодної відповіді на вказане повідомлення не надходило, досудове врегулювання не досягло відповідної мети, тому була вимушена звернутись за захистом своїх порушених прав до суду.

Відповідно до умов договору сума основного боргу розраховується наступним чином: 13 000 грн. (передплата за останній місяць проживання) 3466,66 грн. (сума за проживання вже після розірвання договору в період з 13 квітня 2020 року по 20 квітня 2020 року). Таким чином, 13000 (сума орендної плати) / 30 (кількість днів в місяці) = 3466, 66.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору позивачу завдано збитків на суму 16466,66 грн.

Враховуючи вище викладене просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року відкрито провадження по даній справі, розгляд якого здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

24.11.2020 від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів в порядку ч.5 ст.100 ЦПК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року у задоволені клопотання представника відповідача про витребування доказів відмовлено.

03.12.2020 від позивача надійшла заява про виклик свідків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року у задоволені клопотання позивача про виклик свідків відмовлено.

Представник відповідача 24.11.2020 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказував, що позивачем наведені обставини та правові підстави позову не підтверджені належним чином та достатніми доказами, а також не відповідають правовим наслідкам розірвання укладеного між сторонами правочину. Так, заявляючи про порушення пункту б Договору оренди квартири від 20.11.2019 в частині відвідування орендодавцем квартири за відсутності орендаря та без погодження з ним позивачка не наводить належних доказів такого порушення.

Разом із цим, посилаючись на обставину повідомлення відповідачки про розірвання Договору оренди квартири від 20.11.2019 позивачка так само не наводить належних доказів цьому факту.

Надана в якості письмового доказу заява від 13.04.2020 не містить необхідних реквізитів документа, а саме адреси орендодавця, а також доказів надсилання та отримання відповідачкою заяви, оскільки не надано опису вкладеного в поштове відправлення №360, а в наявних у матеріалах справи фіскальних чеках такі відомості не зазначені.

Не є належними доказами і роздруківки зображення листування за допомогою електронного пристрою, оскільки унеможливлюють ідентифікацію відправника повідомлення, а зміст такого документа не є захищеним від внесення правок позивачем.

Таким чином, позивачка не довела в установленому законом порядку наведені в обґрунтування заявлених вимог обставини (факти) порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Також не доведено завдання збитків (майнової шкоди) позивачці відповідачем. Заявляючи до стягнення суму 16466,66 грн., позивач наводить розрахунок цієї суми, де: 13000,00 грн. - сума орендної плати за останній місяць; 3466,66 грн. - сума за проживання вже після розірвання договору в період із 13.04.2020 по 20.04.2020, яка розрахована шляхом ділення орендної плати (13000,00 грн.) на кількість днів у місяці (30 днів).

Заявлена сума визначається як стягнення заподіяних збитків (стаття 22 ЦК України). Разом із тим, у розумінні наведеної норми, збитки це: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, оскільки приписи статті 22 ЦК України в частині визначення збитків є імперативними (розширеному тлумаченню не підлягають), а позивач не наводить жодного доказу понесення (за знання) заявлених збитків які б підпадали під встановлене законом визначення, то заявлена позовна вимога є недоведеною по суті.

Також відповідач не погоджується з понесеними витратами на правничу допомогу, у зв`язку з чим просить у задоволені позову відмовити повністю.

03.12.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого остання просить позов задовольнити, посилаючись на те, що в порушення відповідачем п.6 договору, 12.04.2020 до орендованої квартири завітали невідомі особи, які відчинили двері ключами та почали оглядали квартиру. При спілкуванні, останні повідомили, що вони є родичами відповідача (сестра відповідача та її чоловік), які приїхали до квартири на прохання відповідача, з метою перевірки стану квартири. В підтвердження вказаних слів жінка, яка перебувала у квартирі передзвонила відповідачу та остання повідомила що це дійсно її сестра. У результаті чого здійснювалось листування з відповідачем за допомогою Vіbеr (що підтверджується відповідними скріншотами).

Того ж дня, було спрямовано повідомлення відповідачу, про розірвання договору та запропоновано повернути ключі, передати квартиру у любий момент, який буде вказано відповідачем. Відповідач про час повернення ключів до теперішнього часу не зверталась. Починаючи з 05.04.2020 у орендованій квартирі вони не мешкали та вивезли усі свої речі. Факт обізнаності відповідача про факт звільнення квартири підтверджується тим, що відповідач розмістив повідомлення про оренду квартири на сайті olx.ua 23.03.2020 року, що підтверджується відповідними скріншотами.

07.12.2020 надійшли заперечення представника відповідача на відповідь на відзив, посилаючись на те, що у відповіді на відзив позивачка фактично вдається до зміни підстав позову та зазначає, що 12.04.2020 до орендованої нею квартири завітали невідомі особи, при цьому наголошуючи, що відвідування невідомими особами квартири відбулося за її відсутності, хоча в подальшому в тексті відповіді на відзив зазначає, що під час спілкування з невідомими особами останні повідомили, що вони є родичами відповідача. З пояснень позивача вбачається, що повідомивши 03.03.2020 орендодавця про намір розірвати договір оренди квартири від 20.11.2019, останній припинив свою дію як правочин через місяць після такого повідомлення на підставі підпункту 9.1. пункту 9 Договору оренди квартири від 20.11.2019., тобто - 04.04.2020, що підтверджується поведінкою позивача, зокрема вивезенням особистих речей та припинення проживання в квартирі з 05.04.2020. Припинення зобов`язань за правочином за домовленістю сторін (статті 604 ЦК України, підпункт 9.1. пункту 9 Договору оренди квартири від 20.11.2019 року) виключає регулювання правовідносин сторін такого договору його положеннями, окрім обов`язку орендатора передати квартиру орендодавцю в порядку, визначеному пунктом 7 Договору оренди квартири від 20.11.2019, чого позивач не виконала і дана обставина визнається останньою, у зв`язку з чим просив відмовити позивачу в задоволені позову.

На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження буз виклику сторін на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що 20 листопада 2019 року між ОСОБА_2 в якості орендодавця та ОСОБА_1 в якості орендаря було укладено договір оренди квартири, відповідно до умов якого - розділу 1 орендодавець здає, а орендар приймає в тимчасове користування двокімнатну квартиру загальною площею 44,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п.5.1. договору оренда плата за використання квартири та майна складає 13 000 гривень.

Відповідно до пункту 5.3. сплата за останній місяць мешкання є одним із засобів відшкодування збитків, які може понести орендодавець з вини орендаря. В разі відсутності на протязі всього терміну дії договору вищеназваних обставин, сплата за останній місяць буде повернута орендарю в разі дострокового розірвання договору у випадках, передбачених п. 9.3. даного договору.

Відповідно до розділу 6 договору орендодавець та члени його родини зобов`язуються не відвідувати квартиру без попередньої домовленості з орендарем та не входити до квартири у відсутності орендаря за виключенням наявності надзвичайних обставин.

Згідно з положеннями п. 9.3. договору достроково він може бути розірваний в односторонньому порядку орендарем (з поверненням орендарю переоплати за мешкання) у випадку порушення орендодавцем зобов`язань, вказаних в цьому договорі.

Як зазначає позивач у своєму позові, відповідачем було порушено умови договору, а саме п.6 договору, відвідування орендодавцем квартири за відсутності орендаря та без погодження з ним.

На підтвердження вказаного порушення зазначає, що 13 квітня 2020 року було направлено повідомлення на адресу відповідача, яке було отримано 14 квітня 2020 року згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта». Відповідач натомість заперечує проти порушення вказаного пункту, та зазначає, що позивачем будь-яких доказів не надано.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

З аналізу зазначених положень вбачається, що учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

З цього випливає, що право на доступ до суду, в тому числі право на захист порушених чи оспорюваних прав та їх захист судом має не лише відповідач, а й позивач, який звернувся до суду за захистом і таке право йому гарантоване законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Суд вважає, що вказаний процесуальний обов`язок позивачем при зверненні до суду не виконаний, доказів порушення умов договору не надано, а позовні вимоги не доведені.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом приймається до уваги позиція щодо того, що надані позивачем при зверненні до суду скріншоти екрану не є належним доказом, оскільки унеможливлюють ідентифікацію відправника повідомлення та його отримувача, а зміст такого документа не є захищеним від внесення правок будь - ким . Крім того зі змісту переписки вбачається спілкування з особою на ім`я ОСОБА_5 , натомість позивач у справі ОСОБА_1 .

Також суд зазначає, що інформація зазначена у даній переписці будь-яким чином не дає можливості встановити відносно якого об`єкта оренди йде мова та про що.

Суд виходить з того, що заявляючи про порушення пункту 6 Договору оренди квартири від 20.11.2019 в частині відвідування орендодавцем квартири за відсутності орендаря та без погодження з ним позивачка не наводить належних доказів такого порушення. Надана в якості письмового доказу заява від 13.04.2020 не містить необхідних реквізитів документа, а саме адреси орендодавця, а також доказів надсилання та отримання Відповідачкою саме цієї заяви, оскільки не надано опису вкладеного в поштове відправлення № 360, а в наявних у матеріалах справи фіскальних чеках такі відомості не зазначені. Крім того, сама по собі заява написана позивачкою не є належним доказом, що підтверджує факт порушення договору.

Таким чином, позивачка не довела в установленому законом порядку наведені в обґрунтування заявлених вимог обставини (факти) порушення її прав, свобод чи законних інтересів. стосується наведених у відповіді на відзив

З урахуванням приведеного вище суд вважає, що надані позивачем докази не містять інформації, та не є належними доказами, з точки зору закону, достатніми для висновку про доведеність позовних вимог.

Враховуючи викладене, надані позивачем докази та їх оцінку, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивачем та відсутності підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. 509 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: І. А. Усатова