ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 401/1301/24

провадження № 22-ц/4809/1216/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Єгорова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Зубіцької Н. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 ;

заінтересована особа ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2024 року (суддя Макарова Ю. І.).

В С Т А Н О В И В :

Зміст заяви

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Світловодського міськрайонного суду із заявою про видачу обмежувального припису строком шість місяців щодо ОСОБА_3 у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею та її неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , 2007 року народження.

Вказала, що вона з дочкою та ОСОБА_3 , рідним братом її чоловіка, проживають в одному жилому приміщенні за адресою квартира АДРЕСА_1 .

Квартира належить на праві спільної власності в рівних частинах чоловіку заявниці та заінтересованій особі ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 на праві власності має житло, але через малу площу (22 кв.м.), не взмозі проживати в цій квартирі сім`єю.

ОСОБА_3 систематично вчиняє відносно неї та її неповнолітньої доньки психологічне та фізичне насильство, висловлюється нецензурними словами, лайкою.

07.04.2024р, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку та намагався фізично зашкодити їй та дитині.

Відносно ОСОБА_3 складений протокол за вчинення домашнього насильства (ст. 173-2 КУпАП), в подальшому його визнано винним.

Вважає, що з донькою потерпає від домашнього насильства, тому з метою запобігання повторних випадків, виникла необхідність застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею та її неповнолітньою.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.05.2024 року заяву ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 , залишено без задоволення.

Суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про заборону заінтересованій особі ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) у квартирі АДРЕСА_1 , з заявницею та її неповнолітньою донькою, не підлягають задоволенню, так як ОСОБА_3 є співвласником квартири, має 1/2 частку, відповідно до вимог Цивільного законодавства не може бути позбавлений права користування та розпорядження своїм майном, власником якого він є.

Також суд зауважив, що заявницею не зазначені і ризики, які можуть настати в разі незастосування обмежувального припису.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, якою просить, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2024 року скасувати повністю та ухвалити постанову, якою видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк шість місяців, якому заборонити перебувати у місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 та іі донькою ОСОБА_2 2007 року народження за адресою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги сторона вказує, що суд встановивши обставини справи, здійснив висновок без дотримання вимог матеріального права, що не захищає ні її інтереси, ні дочки.

Судове рішення не містить мотивів відмови в задоволенні заяви стосовно неповнолітньої дитини.

У даній справі наявні всі підстави для видачі обмежувального припису, суд не врахував всі ризики повторного вчинення домашнього насильства, існування небезпеки для життя та здоров`я дитини та заявниці, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини

Заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками останньої являються ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку № 2418, 07.04.2024 о 16.52 до ВП № 1 (м.Світловодськ) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_1 про те, що 07.04.2024 о 16.50 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 прийшов у нетверезому стані, намагався битися, чіплявся до доньки заявниці ОСОБА_2

07 квітня 2024 року відносно ОСОБА_3 винесено терміновий заборонний припис у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , строком дії до 10.04.2024. (а.с. 8)

Відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП ВАБ № 927826 та ТЗП АА № 369263 (а.с. 9).

Постановою Світловодського міськрайонного суду від 25 квітня 2024 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170,00 грн. Згідно з постановою, 07.07.2024 о 16 год. 10 хв. гр. ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини брата ОСОБА_1 , висловлювався на її адресу брутальною лайкою, чим завдав останній психологічних страждань (а.с. 20-21, 22).

З копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 встановлено, що власниками квартири являються ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 10-12)

Згідно довідки за результатами огляду сімейного лікаря від 08.04.2024, вбачається наявність у заявниці синців в ділянці правового плеча та лівого у результаті, за її словами це результат нападу брата чоловіка 07.04.2024 (а.с. 19, 20)

Рух справи

Апеляційна скарга ОСОБА_1 надійшла 19.06.2024р.

Ухвалою від 19.06.2024р витребувана цивільна справа із Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Ухвалою від 05.07.2024 року заявниці ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 21.08.2024 року справу призначено до розгляду на 17.09.2024 року.

Сторони у справі належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с.60-66).

ОСОБА_1 09.09.2024 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначила про підтримання апеляційної скарги повністю і просить про її задоволення (а.с.70).

ОСОБА_3 повідомлявся про судовий розгляд, час і місце слухання справи за місцем проживання: АДРЕСА_2 . Зворотнє повідомлення містять відмітку «адресат відсутній». Згідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК відмітка у судовій повістці «адресат відсутній за вказаною адресою», вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. Підстав для відкладення, нового повідомлення, немає.

За положеннями ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У період 30 вересня 2024 року головуючий суддя у даній справі ОСОБА_5 перебувала у відпустці, а у періоди з 19 вересня по 21 вересня 2024 року включно, з 25 вересня по 27 вересня 2024 року включно - у службовому відрядженні, відповідно датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Норми права та акти законодавства, які підлягають застосуванню

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Згідно з преамбулою Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до п. 2, 3, п. 6, п. 8, п. 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII:

дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства;

домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У ч. 2 ст. 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2023 у справі № 531/352/22 зазначено: «У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення».

У справі, що переглядається в апеляційному порядку, заявниця в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки просить застосувати вимоги Закону № 2229-VIII до заінтересованої особи, видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , з яким проживають в одному жилому приміщенні, через заподіяння їй та непонолітній дочці психологічного, фізичного насильства.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 09.03.2023 у справ № 711/3693/22 Верховний Суд вказав: «Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР, не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису.

Згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності.

Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом.

Суд першої інстанції навів норми права щодо непорушності права на житло, неможливість виселення власника із займаного жилого приміщення або обмеження у праві користування жилим приміщенням, за виключенням підстав передбачених законодавством. Разом з тим, суд також виснував, що заявниця, окрім посилання на вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства 07.04.2024, не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

У цій справі суд, не погоджуючись з доводами заявниці, здійснив висновок за наслідком обґрунтувань та наданих доказів стороною щодо спірних подій/сутички, виниклої 07.07.2024р. Саме в цей день ОСОБА_1 викликала поліцію о 16.52 год, уповноваженим підрозділу органів Національної поліції України складений терміновий заборонний припис стосовно кривдника та адміністративний протокол, за наслідком якого постановою суду від 25.04.2024р ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано стягнення. У постанові суду вказано, що правопорушник вину свою визнав, щиро кається.

Колегія суддів, переглядаючи в апеляційному порядку рішення, зауважує, що життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявників, як найвища соціальна цінність, переважають над правом заінтересованої особи на житло, тому законодавством допускається його обмеження, це що стосується висновків суду з приводу права власності заінтересованої особи на квартиру, в якій проживають сторони у справі. Разом з тим звернута увага, що ОСОБА_1 набула права проживання по АДРЕСА_3 , саме за цією адресою здійснена реєстрація її місця проживання. Де зареєстрований чоловік заявниці та відповідно неповнолітня дитина, з ким з батьків записано проживання, не вказано. Проживають сім`єю в квартирі, співвласниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (брати між собою), що не суперечить законові, останній в спільній квартирі проживає протягом трьох років, як вказано в апеляційній скарзі.

Обґрунтування заяви зводиться до подій, що мали місце 7 квітня 2024 року, надані відповідні письмові докази, інший період охоплюється загальними поясненнями про фізичне та психологічне насильство, відповідних підтверджень матеріали справи не містять, хоча вказано про неодноразовий виклик поліції.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви виснував, що закон передбачає при вирішенні обмежувального припису, врахувати ризики, тобто здійснити оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, шкоди постраждалої особи, травмування, тощо.

Такі докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді, це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника, докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису. (Постанова ВС від 9 червня 2022 року, справа № 216/4309/21)

Насильство є результатом свідомих дій кривдника, з властивою йому агресією і бажанням завдати шкоди.

Суд має оцінити обставини, які дають підстави наявність ризику продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Докази у даній справі, не є достатніми у розумінні положень ЦПК, виснувати про вірогідність продовження, повторного вчинення домашнього насильства. Період до і після адміністративного провадження доказово заявницею не охоплені, відтак об`єктивно відсутні підстави оцінити у сукупності (загалом) поведінку заінтересованої особи, свідомість/повторюваність його кривдних дій.

Все обґрунтування заяви зводиться до подій одного дня, за що ОСОБА_3 щиро каявся, як вказано в адмінпостанові, і стосується кривдної поведінки тільки відносно ОСОБА_1 .

В суді першої інстанції ОСОБА_3 надав пояснення, за якими, на його думку, весь спір в житловому питанні, а подія 7 квітня 2024 року виникла через дії племінниці і є одиничною, ніколи не вчиняв насильницьких дій.

За вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що обмежувальний припис може вживатися тільки у разі настання певних факторів і ризиків продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Належних й допустимих доказів на підтвердження ризиків, які можуть настати у майбутньому, у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису,є процесуальним обов`язком довести стороні, в силу статей 12, 81 ЦПК України.

Щодо доводів скарги про відсутність висновку за вимогами неповнолітньої ОСОБА_6 , в інтересах якої діє заявниця, апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції загалом відмовив у задоволенні звернення, враховуючи однаковість вимог та заявлених підстав.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини учасників справи, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

З огляду на таке, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати

В порядку ст. 141 ЦПК перерозподіл судових витрат не здійснюється, у зв`язку з незмінністю судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 травня 2024 року, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л.Дуковський

С.М.Єгорова