Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Шуляк Надії Олександрівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Сіромашенко Н.В, у справі № 761/14557/22, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенюк Леся Олександрівна, приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Наталія Михайлівна, про визнання договору дарування квартири недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення прав, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О., приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М., про визнання договору дарування квартири недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення прав. Зазначала, що вона була власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Київським виробничим об`єднанням імені Артема 19 грудня 1995 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 18 грудня 1995 року за №1890, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Третьою київською державною нотаріальною конторою 14 січня 2005 року та реєстровим №2-29. У зв`язку з переламом шийки стегна, її син ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_4 перевезли її до с.Дорогинка Фастівського району, де її поселили в літню кухню, у якій було відсутнє опалення і світло. Вона була лежача та хвора, не могла самостійно піднятися і рухатися через травму. При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 негативно до неї ставилися, залякували, що заберуть мобільний телефон, оскільки він належить їхній дочці ОСОБА_2 . Крім того, її син забрав її особисті документи на належну їй квартиру. В подальшому вони привезли до неї невідому їй жінку з м. Фастів і змусили її підписати якийсь документ, зміст якого їй невідомий, оскільки його не зачитували та не пояснювали. Її син почав кричати на неї, щоб вона негайно підписала документ і поставила на ньому свій підпис. У листопаді 2021 року її привезли під під`їзд будинку, в якому вона проживає, і вона самостійно без сторонньої допомоги піднімалась сходами на третій поверх. З листопада 2021 року її син ОСОБА_3 та його сім`я перестали спілкуватися з нею. Після початку військових дій РФ на території України її забрав до себе інший син - ОСОБА_5 , який повернувся із заробітків. Тривалий час вона проходила лікування та відновлення внаслідок отриманої фізичної та психологічної травми. В липні 2022 року вона вирішила повернутися до належної їй квартири. Відразу ж після повернення вона зателефонувала синові ОСОБА_3 та попросила повернути її особисті документи, які він забрав. Через день її невістка ОСОБА_4 повернула їй паспорт та повідомила, що її квартира більше їй не належить. Після чого вона звернулась до адвоката, яким було отримано інформаційну довідку, з якої вона дізналася, що ОСОБА_3 , використовуючи довіреність від її імені, 01.10.2021 уклав договір дарування квартири, на підставі якого квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була переоформлена на ОСОБА_2 .

Відтак, посилаючись на те, що ОСОБА_3 змусив її підписати довіреність на його ім`я, щоб в подальшому розпорядитись її майном у власних інтересах, позивачка ОСОБА_1 просила: визнати недійсною довіреність від 21.09.2021, видану на ім`я ОСОБА_3 , посвідчену приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М. 21.09.2021 за реєстровим номером №425; визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , серія номер 1209, посвідчений 01.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О.; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію, індексний номер 60722466 від 01.10.2021, запису про право власності № 44275467 від 01.10.2021.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Шуляк Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки показам свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які показали, що позивачка ОСОБА_1 завжди говорила про свій намір залишити квартиру та все її майно обом синам та не говорила про наявність у неї наміру подарувати квартиру онуці ОСОБА_2 . При цьому вона має чотирьох онуків і не надавала переваги нікому з них. Також, вказані свідки показали, що в період її проживання у с. Дорогинка Фастівського району, позивачка перебувала під психологічним тиском з боку її сина ОСОБА_3 та невістки ОСОБА_4 , щодо неї вчинялося психологічне насильство, і просила родичів забрати її звідти. Разом з тим, суд безпідставно прийняв до уваги пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які зацікавлені у розгляді справи. Також, судом не враховано доводи самої ОСОБА_1 , яка стверджувала, що вона не мала наміру дарувати власну квартиру ОСОБА_2 , зміст підписаних нею документів їй не був відомим, а якби вона не перебувала у безпорадному стані та була обізнана зі змістом документів, ніколи б їх не підписала.

В судовому засіданні адвокат Шуляк Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Попов А.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О., приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М., в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Київським виробничим об`єднанням імені Артема 19 грудня 1995 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 18 грудня 1995 року за № 1890, та зареєстрованим Бюро технічної інвентаризації міста Києва 09 січня 1996 року і записано в реєстрову книгу за №2862, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою 14 січня 2005 року та реєстровим №2-29 та зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна 14 лютого 2005 року і записано в реєстрову книгу № д. 1481-235 за реєстровим №2862 (т.1, а.с. 90-94).

21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М. було посвідчено довіреність від імені позивачки ОСОБА_1 , відповідно до якої вона уповноважила ОСОБА_3 подарувати належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_2 (т.1, а.с. 97).

01 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 1209 (т.1, а.с. 89).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, допитавши свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О., приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М., про визнання договору дарування квартири недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення прав.

Колегія суддів не убачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника.

Відповідно до вимог, встановлених ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання вказаних вимог в момент вчинення правочину стороною (сторонами) є підставою недійсності правочину (ст. 215 ЦК України).

Частиною 1 ст. 229 ЦК України визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитись позивачем, як стороною, яка діяла під впливом обману.

Отже, стороні, яка знаходилась під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які б не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 231 ЦК України позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

При цьому відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що довіреність від 21.09.2021, посвідчена приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М., на укладення договору дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , була підписана нею внаслідок обману чи помилки.

Так само, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували видання нею вказаної довіреності під впливом насильства з боку її сина ОСОБА_3 та невістки ОСОБА_4 .

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсною довіреності від 21.09.2021, виданої на ім`я ОСОБА_3 , визнання недійсним договору дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , від 01.10.2021 та застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію, індексний номер 60722466 від 01.10.2021, запису про право власності № 44275467 від 01.10.2021.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на неналежну оцінку судом доказів, які містяться в матеріалах справи, зокрема показів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази на підтвердження підписання позивачкою довіреності від 21.09.2021 на ім`я ОСОБА_3 під впливом помилки або обману, які б свідчили про те, що від неї був прихований зміст документу, який вона підписувала, або ж було застосовано насильство.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_3 , на якого була видана оспорювана довіреність, не був визначений позивачкою відповідачем у даній справі.

Самі по собі покази свідків не можуть бути належними та достатніми доказами, які можуть підтвердити такі обставини. Крім того свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не змогли пояснити нічого конкретного з приводу обставин посвідчення оспорюваної довіреності та договору дарування.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона не мала наміру видавати оспорювану довіреність та дарувати квартиру ОСОБА_2 не може бути підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Крім того, такі твердження ОСОБА_1 були спростовані поясненнями приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М., яка пояснила, що вона перед посвідченням оспорюваної довіреності перевірила наявність у позивачки волевиявлення на надання довіреності на ім`я її сина для укладення договору дарування належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1 , онуці. При посвідченні довіреності було встановлено особу, перевірено її дієздатність та правоздатність, встановлено її волевиявлення і дійсні наміри, розуміння нею значення своїх дій, умов правочину та його правові наслідки.

Доводи представника ОСОБА_1 про те, що приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М., при посвідченні оспорюваної довіреності поза приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, не було здійснено відповідного запису до журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, що вказує на порушення порядку вчинення такої нотаріальної дії, є безпідставними, оскільки наказом Міністерства юстиції від 18 лютого 2021 року № 638/5, який набрав чинності 24 лютого 2021 року, було внесено зміни до Правил ведення нотаріального діловодства, зокрема, скасовано ведення вищевказаного журналу нотаріусами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції.

Суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, дав належну оцінку дослідженим доказам.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Шуляк Надії Олександрівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді