Справа № 594/1215/23
Провадження №2/594/23/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Чир П.В.

з участю секретаря Козій Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом Філії «Чортківське Лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

ВСТАНОВИВ:

Позивач Філія «Чортківське Лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_1 в якому просить витребувати у користь держави в особі Філії «Чортківське Лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0255 га з кадастровим номером :02:004:0250, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ДСГП "Ліси України" є правонаступником прав та обов`язків ДП "Чортківське ЛГ". Під час проведення інвентаризації з метою передачі активів та пасивів ДП «Чортківське лісове господарство» на баланс ДСГП «Ліси України» виявлено, що земельні ділянки, які за матеріалами лісовпорядкування знаходились у користуванні державного лісогосподарського підприємства, та належать до державної власності поза волею власника, вибули з його володіння і були зареєстровані за селищною радою на праві комунальної власності, а в подальшому передані у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 . Зокрема земельна ділянка, якїй присвоєно кадастровий номер :02:004:0250 площею 0,0255 га та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка знаходиться в межах земель ДСГП "Ліси України" у особі філії "Чортківське ЛГ" ДСГП "Ліси України", у зв`язку з чим, передача останньої у комунальну власність є незаконною, суперечить матеріалам лісовпорядкування, не відповідає ст. 20 Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України. Спірна земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі, у зв`язку з чим вимога про витребування земельної ділянки на користь держави є правомірною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

28 листопада 2023 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнала, заперечує щодо їх задоволення та вказала, що у 1991 році їй і її чоловіку, як молодим спеціалістам, було надано для проживання житло, за адресою АДРЕСА_1 , власником якого був Чортківський держлісгосп. В 2003 році вони звернулися до Чортківського держлісгоспу із заявою про надання можливості приватизації житла. У відповідь на це керівництво Чортківського держлісгоспу надало дозвіл на приватизацію житла за адресою АДРЕСА_1 , яку було здійснено 11.10.2005. на сім`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спільну сумісну власність. Ділянка на яку вказує позивач з кадастровим номером :02:004:0250 площею 0,0255 га знаходиться під будинком, який приватизований. Рішенням 26 сесії Борщівської міської ради від 10.03.2006 № 1695 було задоволено їхні заяви і передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,0255 га в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач вказує, що ДП «Ліси України» дізналося про порушене право після проведення реорганізації, на підставі наказу № 840 від 28.10.2022. Проте, «Чортківський держлісгосп» знав про всі рішення та дії, які було здійснено, про передачу у її власність земельної ділянки, погоджувалося з такими рішеннями і діями, не вважали, що їх права порушені і не зверталися за захистом, а тому строк позовної давності сплив. 23.08.2010 свою частину будинку вона продала ОСОБА_5 , про що складений договір купівлі-продажу та посвідчено приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Я. Г. за реєстровим № 1157.

04 грудня 2023 представник відповідача адвокат Когут О.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просить у позовних вимогах відмовити так як позов є необґрунтованим. Вказав, що відповідно до рішення Борщівської міської ради № 1695 від 10 березня 2006 року ОСОБА_1 , її доньці ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , по АДРЕСА_1 , передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0.0255 га в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі вказаного рішення Борщівською міською радою 1 серпня 2006 року було видано ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 028945 площею 0.0255 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1 , а її доньці ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на цю ж земельну ділянку серії ЯГ № 028944 площею 0.0255 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1 . Також було видано на вказану земельну ділянку державний акт на ОСОБА_7 . Відповідно до вказаних державних актів співвласниками зазначеної земельної ділянки є: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 без визначення часток. Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Я.Г. за реєстраційним номером 1151, ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 продали належну їм квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_9 . При продажі вказаної квартири земельна ділянка площею 0.0255 га, яка знаходиться під квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 і яка належала ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , як співвласникам, не була відчужена. Таким чином власниками земельної ділянки площею 0.0255 га, яку позивач має намір вилучити у відповідачки ОСОБА_1 , належить не лише їй одній, а трьом співвласникам, які зазначені вище. Твердження позивача про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення не відповідає дійсності, оскільки витягу з Державного земельного кадастру, така земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови і має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач вказує про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0250 площею 0.0255 га знаходиться в межах земель ДСГП «Ліси України» в особі філії «Чортківське ЛГ» ДСГП «Ліси України», у зв`язку з чим передача останньої у комунальну власність є незаконною, суперечить матеріалам лісовпорядкування, не відповідає ст. 20 ЗК України та ст. 57 ЛК України. В той же час позивач не оскаржив рішення про передачу вказаної земельної ділянки спершу до комунальної власності, а потім у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , такі рішення є чинними, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають. Щодо строку позовної давності. Позивач вказує, що ДП «Ліси України» дізналося про порушене право після проведення реорганізації, на підставі наказу № 840 від 28.10.2022. Однак, ДП «Чортківський лісгосп» знав про всі рішення та дії, які було здійснено щодо передачі земельної ділянки у комунальну власність Борщівської міської ради, погоджувався з таким рішенням, не вважав, що його права порушені і не звертався за захистом своїх прав, а отже вважав такі рішення законними та обґрунтованими. Вважає, що філія «Чортківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» автоматично не набула права на поновлення строку позовної давності, так як є правонаступником всіх прав і обов`язків ДП «Чортківський лісгосп», в тому числі і правонаступником пропущеного строку позовної давності, а тому заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Уухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 21.12.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в зал судового засідання не прибув, подав заяву, у якій просить справу слухати у його відсутності на підставі доданих до позовної заяви доказів.

Відповідач ОСОБА_11 та її представник, адвокат Когут О.В., в зал судового засідання не прибули, подали заяви, у яких просять справу слухати у їх відсутності, у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Філія «Чортківське Лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є правонаступником ДП «Чортківське Лісове господарство», що стверджується доданими письмовими доказами.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 24.08.2023, земельна ділянка кадастровий номер :02:004:0250, площею 0,0255 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , документ, що посвідчує право Державний акт на право власності на земельну ділянку від 01.08.2006 ЯГ 028945, документ, який є підставою для виникнення права Рішення органу місцевого самоврядування рішення сесії Борщівської міської ради Борщівська міська рада 10.03.2006 1695.

Як вбачається з акту обстеження земельної ділянки №3 від 29.08.2023, комісія в складі інженера з охорони і захисту лісу ОСОБА_12 , лісничого Борщівського лісництва Онишка С.С., помічника лісничого Борщівського лісництва Фудик М.І., оглянули земельну ділянку за кадастровий номер :02:004:0250, що розміщена на території держлісфонду кв.2 вид.3 встановили, що на даній земельній ділянці знаходиться будівля старої контори лісництва та господарські приміщення старого лісництва.

Згідно довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості від 27 серпня 2023 року, оціночна вартість земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0250, площею 255.00 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) становить 163523,27 грн.

Рішенням від 27.11.2003 №546 Борщівської міської ради, дано дозвіл Чортківському держлісгоспу на проведення реконструкції приміщення старої контори Борщівського лісництва в АДРЕСА_1 під дві житлові квартири згідно проектної документації, виготовленої ліцензійованою проектною організацією.

Рішенням Борщівської міської ради №1645 від 10.03.2006 року, передано ОСОБА_1 , ОСОБА_6 і ОСОБА_4 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0255 га в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

01 серпня 2006 року на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт серія ЯГ №028945 та на ім`я ОСОБА_6 видано державний акт серія ЯГ №028944, на земельну ділянку кадастровий номер :02:004:0250, площею 0,0255 га, розташованої АДРЕСА_4 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, копії яких додано до матеріалів справи.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 11.10.2005, квартира АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 .

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 23.08.2010,ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , як продавці уклали такий договір з покупцем ОСОБА_9 , яким продали останньому належну на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_2 .

18 березня 2021 року на ім`я ОСОБА_13 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на спадкове майно квартиру АДРЕСА_2 , що належала останньому на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2010, зареєстрованому в Брщівському районному бюро технічної інвентаризації 22.10.2010 за №474 у реєстровій книзі №26, реєстраційний номер 12360451.

Як вбачається із звернення за підписом директора Чортківського держлісгоспу М.П.Кільчицького на ім`я начальника земельного відділу Борщівського району Землянської Л.Є, Чортківське державне лісогосподарське підприємство просить вилучити з держлісфонду 1,45 га землі, яка рахується за Борщівським лісництвом Чортківського держлісгоспу (квартал 2, виділ 3).

Крім того, згідно звернення за підписом директора Чортківського держлісгоспу М.П.Кільчицького на ім`я міського голови м. Борщів І.С. Башняка, Чортківське державне лісогосподарське підприємство просить дати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки для реконструкції приміщення старої контори Борщівського лісництва під житлові квартири по АДРЕСА_1 земельною площею 1,45 га.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_14 , про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що визначений законом.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З аналізу вказаних норм закону, вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа, в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Згідно статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною третьою статті 388 ЦК України передбачено, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12).

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого володіння.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц.

Позивач доводить, що спірна земельна ділянка вибула із володіння позивача поза його волею, проте, як вбачається із доданих копій звернень за підписом директора Чортківського держлісгоспу, такий звертався про вилучення земельної ділянки з держфонду та надання дозволу складання проекту щодо відведення земельної ділянки, що не може свідчити про вибуття земельної ділянки із володіння позивача поза його волею.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд, неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК Української РСР закон передбачав автоматичний перехід права власності або право користування на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції, яка була чинною з 01.01.2002 до 20.06.2007 (до набрання чинності Закону України від 27.04.2007 № 997-V «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям ЦК України»), при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. При цьому, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Чинні редакції статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України зі змінами, внесеними Законом України від 05.11.2019 № 1702-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю», передбачають автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди.

В постанові від 16.06.2020 у справі № 689/26/17 Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 120 ЗК України, висловлений у постановах від 11.02.2015 у справі № 6-2цс15, від 12.110.2016 у справі № 6-2225цс16, від 13.04.2016 у справі № 6-253цс16 та інших, визначивши, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, будинок АДРЕСА_4 , яка перебуває на даний час у власності ОСОБА_13 , знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :02:004:0250, площею 0,0255 га.

З приводу заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (близька за змістом позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

В постанові КЦС ВС в справі № 186/599/17 від 27.01.2021 досліджував питання строків позовної давності за вимогами про витребування майна.

Так, Верховний Суд наголосив, що для визначення моменту виникнення права на звернення з відповідним позовом враховуються наступні фактори: об`єктивні (факт порушення права - вибуття майна із власності власника за відсутності правових підстав) та суб`єктивні (особа дізналася або могла дізнатися про таке порушення).

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

При цьому, Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

ВС роз`яснив, що початок перебігу позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладається на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Філії «Чортківське Лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Філія «Чортківське Лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», м.Чортків вул.Шевчнка,42 Тернопільської області, .

Відповідач: ОСОБА_2 , жителька с.Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 26 січня 2024 року.

Головуючий Чир П.В.