Справа № 953/798/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2024 року Київський районний суд м.Харкова
у складі головуючого судді - Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Смаль Ю.О.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
представника Харківської митниці Кушнаренко Л.В.
представника відповідача - адвоката Сайтарли А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської Митниці до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням, -
Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської Митниці звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Харківської митниці збитки, завдані кримінальним правопорушенням, в розмірі 8 098 611,82 грн.
У зв`язку із чим, прокурор звернувся із даним позовом до Київського районного суду м. Харкова, адже вважає, що інтереси держави залишились незахищеними, оскільки не забезпечено стягнення з винної особи шкоди, завданої службовою недбалістю. Відтак, не забезпечено надходження відповідних коштів до Державного бюджету.
Таким чином, прокурор вважає, що з вини ОСОБА_2 у формі недбалості заподіяна майнова шкода державі на загальну суму 8 098 611,82 грн., яку він повинен відшкодувати відповідно до ст.1166 ЦК України.
Одночасно з позовною заявою до суду надійшла заява керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова про забезпечення позову.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2024 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 01.02.2024 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.
15.04.2024 до суду через систему «Електронний суд» від Київської окружної прокуратури міста Харкова надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій викладені заперечення проти доводів відповідача, викладених у відзиві.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2024 клопотання представника відповідача - адвоката Сайтарли А.П. про визнання поважними причин пропуску строку на подання доказів задоволено. Поновлено відповідачу ОСОБА_2 строк для подання доказів. Долучено до матеріалів справи докази. Клопотання представника відповідача - адвоката Сайтарли А.П. про витребування доказів задоволено.
22.04.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сайтарли А.П. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких викладені пояснення, міркування і аргументи щодо наведених прокурором у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів, а також мотиви їх відхилення.
10.05.2024 на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2024 про витребування доказів від Головного управління ДПС у м. Києві надійшов лист.
17.05.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника Харківської митниці Кушнаренко Л.В. надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає про відсутність у Харківської митниці підстав для підтримання поданого прокурором позову. Також вказує, що Харківська митниця є відокремленим підрозділом юридичної особи - Державної митної служби України, а тому не може бути позивачем у справі, адже не наділена цивільною процесуальною дієздатністю.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.06.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор позов підтримав, посилаючись на підстави та обставини, зазначені у позовній заяві, просив про його задоволення.
Представник Харківської митниці позов не підтримала, посилаючись на відсутність підстав для його подання.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на підстави, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.
Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Положеннями ч.ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, на які прокурор посилається як на правову підставу позову, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З матеріалів справи слідує, що грошові кошти в сумі 8 098 611,82 грн., які прокурор кваліфікує як збитки від кримінального правопорушення та просить стягнути з відповідача, являють собою обов`язкові митні платежі - з яких: мито складає 344 188,16 грн., акцизний податок 6 404 655,03 грн. та податок на додану вартість 1 349 768,63 грн.
Фактично прокурор просить стягнути з відповідача обов`язкові митні платежі в сумі 8 098 611,82 грн., які, як зазначає позивач, мали бути сплачені до бюджету під час ввезення ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» товарів на митну територію України, але не були сплачені внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 .
Суд зазначає, що відносини які виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються податковим законодавством України, яке, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно положень статті 3 Податкового кодексу України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Водночас, суд звертає увагу, що частиною 2 статті 1 Цивільного кодексу України передбачено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, цивільне право не регулює правовідносини між юридично нерівними учасниками, або учасниками, які знаходяться у будь-якій формі підпорядкування. Для цивільного права застосовується диспозитивний метод регулювання, тобто метод, який надає учасникам відносин вибір бажаної поведінки, а для відносин, які закріплені у частині 2 статі 1 ЦК України імперативний метод. До цих публічно-правових відносин цивільне законодавство застосовується лише в разі, якщо це прямо передбачено законом.
У свою чергу, врегулювання відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначається Податковим та Митним кодексами України.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення Цивільного кодексу України, а підлягають застосуванню положення податкового законодавства України, адже сам факт ототожнення прокурором обов`язкових митних платежів зі шкодою (збитками), не змінює правової природи таких платежів, що має ключове значення для правильного вибору і застосування норм матеріального права.
Так, згідно п.п.3 п.180.1 ст.180 ПК України платниками податку на додану вартість є будь-яка особа, яка ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено. Норми цього пункту не застосовуються до операцій з ввезення на митну територію України фізичними особами (громадянами) чи суб`єктами підприємницької діяльності, які не є платниками податку, культурних цінностей, зазначених у пункті 197.7 статті 197 цього Кодексу.
Відповідно до п.п.212.1.3 п.212.1 ст.212 ПК України платником акцизного податку є особа - суб`єкт господарювання, постійне представництво, які ввозять підакцизні товари (продукцію) на митну територію України.
У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.276 МК України платником мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.
Отже, ОСОБА_2 , як посадова особа митного органу, в силу положень ст.ст.180, 212 ПК України та ст.276 МК України не є суб`єктом сплати митних платежів, про стягнення яких просить прокурор. Належним платником вказаних податків є ТОВ «ВАМІП СЕРВІС», як особа (імпортер) яка здійснювала ввезення товарів на митну територію України.
Разом з тим, суд зазначає, що прокурором у встановленому процесуальним законом порядку не доведено обставини підтвердження ОСОБА_2 невірного коду товару згідно УКТ ЗЕД та, як наслідок, недоплати ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» митних платежів до Державного бюджету України.
Суд не приймає до уваги надані прокурором висновки судово-товарознавчої експертизи Дніпровського НДЕКЦ МВС України від 05.07.2019 (а.с.72-76 т.1) та судово-економічної експертизи Полтавського НДЕКЦ МВС України від 27.12.2019 (а.с.77-84 т.1) у якості доказів вказаних обставин, виходячи із наступного.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 8 МК України закріплено, що митна справа здійснюється на основі принципу виключних повноважень митних органів України щодо здійснення митної справи.
Вказаний принцип передбачає, що саме митні органи України безпосередньо здійснюють митну справу. Митні органи України у своїй діяльності взаємодіють з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, установи, організації та громадяни не мають права втручатися в службову діяльність митних органів України, крім випадків, передбачених законами України.
Суд звертає увагу, що діюче законодавство України встановлює виключну компетенцію контролюючих органів на здійснення контролю за правильністю нарахування, повнотою і своєчасністю сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а також заборону держаним органам, органам місцевого самоврядування, установам, організаціям і громадянам проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та іншим чином перебирати на себе повноваження контролюючих органів.
Частинами 4, 8 статті 69 МК України передбачено, що у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари. Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.
Самостійна класифікація товарів, митне оформлення щодо яких завершене, а також самостійне визначення грошових зобов`язань, що підлягають сплаті в бюджет, здійснюються митними органами в межах проведення документальних перевірок в порядку, передбаченому главою 49 МК України.
Пунктом 7 частини 1 статті 336 МК України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Положеннями статті 345 МК України передбачено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або умовам процедури кінцевого використання, та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Підстави та порядок проведення митними органами документальних виїзних перевірок передбачені ст.346 МК України.
Зокрема, п.2 ч.7 ст.346 МК України передбачено, що документальна позапланова виїзна перевірка проводиться у разі виявлення фактів або отримання документальної інформації, які свідчать про порушення підприємством вимог законодавства з питань митної справи, якщо підприємство не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит митного органу протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту.
Водночас, ч.10 ст.346 МК України встановлені цією статтею строки, підстави та порядок проведення документальних виїзних перевірок підприємств не поширюються на перевірки, що проводяться за заявою самого підприємства (у тому числі за заявою про надання авторизації), а також на перевірки, що проводяться відповідно до кримінального процесуального закону або у процесі провадження в адміністративній справі про порушення митних правил стосовно посадової особи цього підприємства.
Відповідно до ст.352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Положеннями ст.354 МК України встановлено, що результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами митного органу та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. У разі якщо грошове зобов`язання розраховується митним органом за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінального процесуального закону, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не виноситься до дня набрання законної сили відповідним вироком суду. Матеріали перевірки разом з висновками митного органу передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку, для використання матеріалів відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Статус матеріалів перевірки та висновків митного органу визначається кримінальним процесуальним законом. В акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов`язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.
З аналізу вищевказаних положень податкового законодавства суд приходить до висновку, що належним та допустимим доказом, в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України, на підтвердження обставин невірної класифікації товару за відповідним кодом згідно УКТ ЗЕД, а також правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати митних платежів є акт (довідка), складений за результатами проведення документальної перевірки у відповідності до положень глави 49 МК України. Суд зазначає, що саме акт документальної перевірки встановлює факт митного порушення, визначає види несплачених митних платежів, способи та механізми такої несплати, містить документальні докази вчинення правопорушення, визначає коло посадових осіб платника, відповідальних за несплату митних платежів тощо.
Натомість, експертні висновки можуть бути використані митними органами у якості матеріалів для підготовки висновків за результатами документальних перевірок. Водночас, згідно ч.8 ст.69 МК України висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні у справі експертні висновки не є допустимими доказами обставин невірного визначення коду товару за УКТ ЗЕД за вказаними у позові митними деклараціями та відповідно несплати митних платежів до бюджету на суму 8098611,82 грн., з яких мито складає 344188,16 грн., акцизний податок 6404655,03 грн. та ПДВ 1349768,63 грн.
Суд також погоджується з доводами представника відповідача про недопустимість висновку судово-економічної експертизи Полтавського НДЕКЦ МВС України від 27.12.2019, як доказу несплати ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» митних платежів до бюджету, і з тих підстав, що об`єктом такої експертизи була аналітична довідка головного державного ревізор-інспектора інформаційно-аналітичного управління Головного управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби України від 15.07.2019. Натомість, діючим законодавством України, у тому числі Податковим та Митним кодексами України, не передбачено способу, підстав та повноважень самостійного визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платника податків на підставі аналітичних довідок, а тому складення такої аналітичної довідки посадовою особою Державної фіскальної служби суперечить положенням ч.2 ст.19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також у матеріалах справи наявний лист Київської митниці №7.8-2/19-01/8.19/4258 від 07.03.2024 року (а.с.171 т.2), у якому зазначено, що за період з 08.12.2019 по 07.03.2024 документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» митницею не проводилися. На адресу Київської митниці листи (матеріали) щодо ініціювання проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів ТОВ «ВАМІП СЕРВІС» від правоохоронних органів (органів прокуратури, Державного бюро розслідувань тощо) за митними деклараціями, зазначеними у запиті, не надходили.
Положеннями статті 68 Митного кодексу України передбачено, що ведення УКТ ЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, тобто Державна фіскальна служба України. Згідно положень ч.2 ст.68 МК України ведення УКТ ЗЕД, у тому числі, передбачає забезпечення однакового застосування всіма митними органами правил класифікації товарів (п.4 ч.2 ст.68 Митного кодексу України), а також прийняття рішень щодо класифікації та кодування товарів в УКТ ЗЕД у складних випадках (п.5 ч.2 ст.68 Митного кодексу України).
Надаючи оцінку такому доводу прокурора, необхідно взяти до уваги, що за змістом ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Водночас, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст.62 Конституції України, ст. 17 КПК України).
Таким чином, ухвала суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням передбачених ст.49 КК України строків давності та закриття кримінального провадження не може підтверджувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки інший підхід до оцінки змісту такого судового рішення суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини.
З огляду на викладене, суд вважає неспроможними доводи прокурора про те, що вина відповідача у заподіянні шкоди державі в особі Харківської митниці внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення встановлена ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2023 та в силу ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку за правилами ст.ст.76-82, 89, 235 ЦПК України суд доходить до переконання про те, що у ході розгляду справи прокурором не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Вказане є визначеною процесуальним законом підставою для залишення позову без задоволення.
З приводу пояснень представника позивача про відсутність у Харківської митниці цивільної процесуальної дієздатності для представництва інтересів держави у даному спорі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ст.170 ЦК України Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до п.1 Положення про Харківську митницю, затвердженого наказом Держмитслужби від 29.10.2020 №489 (далі Положення), Харківська митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності безпосередньо здійснює митну справу, забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи, а також реалізацію делегованих повноважень Державної митної служби України як її відокремлений підрозділ.
Зоною діяльної митниці є територія Харківської області, Україна.
Згідно з п.3 Положення до основних завдань Митниці належить, зокрема: забезпечує та здійснює контроль за дотриманням вимог законодавства з питань митної справи та в межах повноважень, визначених законом, законодавства з інших питань, контроль за дотримання якого покладено на митницю, під час переміщення товарів через митний кордон України та після завершення операцій з митного контролю та митного оформлення; забезпечує виконання митних формальностей відповідно до вимог законодавства з питань митної справи; організовує та здійснює ведення обліку і адміністрування митних та інших платежів, контроль за справлянням яких законом покладено на Держмитслужбу, забезпечує контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою їх нарахування та сплати у повному обсязі платниками податків до відповідного бюджету; забезпечує та здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості товарів відповідно до законодавства з питань митної справи, а також за правильністю класифікації та визначення країни походження товарів, що переміщуються через митний кордон України, в тому числі після завершення операцій з митного контролю та митного оформлення; проводить відповідно до законодавства документальні перевірки дотримання вимог законодавства з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати у повному обсязі митних платежів, і зустрічні звірки; визначає у передбачених Митним і Податковим кодексами України випадках суми податкових та грошових зобов`язань платників податків; здійснює митний контроль та виконує митні формальності щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, у тому числі на підставі електронних документів (електронне декларування), за допомогою технічних та спеціальних засобів контролю тощо; звертається до суду у випадках, передбачених законодавством.
Згідно з пп.22 п.5 Положення, митниця з метою виконання повноважень, зокрема, представляє свої інтереси та інтереси Держмитслужби в усіх без виключення судах (місцевих (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); апеляційних (цивільних, адміністративних, господарських, кримінальних); Верховному Суді (Великій Палаті Верховного Суду, Касаційному адміністративному суді, Касаційному господарському суді, Касаційному цивільному суді, Касаційному кримінальному суді), з усіма відповідними правами та обов`язками, наданими законодавством для учасників судового процесу.
Відповідно до п.15 Положення, митниця утворюється у порядку, передбаченому статтею 211 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».
Так, згідно з ч.2 ст.211 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, визначені частиною першою цієї статті, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади, можуть мати окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк зі своїм найменуванням та із зображенням Державного Герба України.
Згідно з п.16 Положення, митниця утворюється як територіальний орган Держмитслужби без статусу юридичної особи, має окремий баланс, майно, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та банках.
Також відповідно Харківська митниця зареєстрована у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та має унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи - 44017626.
Таким чином, Харківська митниця є територіальним органом Державної митної служби України - центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику та з огляду на положення ч.2 ст.21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», у якій визначено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, утворюються без статусу юридичної особи та є органами державної влади.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 31.08.2022 по справі №921/574/20.
Таким чином, суд приходить до висновку, що Харківська митниця є органом державної влади уповноваженим на захист інтересів держави у спірних правовідносинах та відповідно є належним позивачем у даній справі.
При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007 у справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011 у справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»): вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідача не підлягають.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 262-265 ЦПК України, суд
У задоволенні позову керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської Митниці до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням - відмовити.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 01.02.2024 року, шляхом скасування заборони ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчинення будь-яких дій щодо відчуження:
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Позивач:

Київська окружна прокуратура, адреса: 61002 м. Харків, вул. Сумська, 76.

Харківська Митниця, адреса: 61003, м.Харків вул. Короленка, 16-Б.

Відповідач:ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Повний текст ухвали складено та підписано 03.10.2024.

Суддя Колесник С.А.