Справа № 347/1880/24
Провадження № 2/347/688/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

30 вересня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Сумарука І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович про визнання виконавчого напису №5249 таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернулася в суд з позовом до ТзОВ «Українські фінансові операції», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович про визнання виконавчого напису №5249 таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що про вчинений виконавчий напис, їй стало відомо 29 березня 2024 року внаслідок скерування за місцем її проживання постанови про відкриття виконавчого провадження, датовану «23» березня 2021 року за ВП № 64937601, яка винесена приватним виконавцем Ткачуком Л.М.

Вказаний виконавчий напис на переконання позивача вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами.

Так, нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

Про розмір заборгованості Банк повинен був проінформувати боржника ще до моменту вчинення Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. виконавчого напису № 5249 від «22» січня 2021 року, однак на адресу позивача таких документів не надходило.

Окрім того, нотаріусу не було надано первинних бухгалтерських документів та розрахунку заборгованості із зазначенням періоду прострочення чергового платежу, виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, нотаріус вчиняючи виконавчий напис, не пересвідчився у безспірності заборгованості боржника.

Також, укладений між банком та позивачем кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак таий не було подано.

Треті особи: приватний виконавець Ткачук Л.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., пояснень щодо позову суду не надали.

Заяви, та клопотання учасників справи.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак представник позивача адвокат Боднарчук А.М. подав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі (а.с. 105-110).

Також, представник позивача адвокат Боднарчук А.М. подав клопотання про стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат позивача на професійну правничу допомогу (а.с.92-104).

Представником відповідача було скеровано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (а.с.76-79).

30.09.2024 року на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову від представника позивача адвоката Чутченко С.О.

Відповідач не забезпечив явку свого представника у судовому засіданні 30.09.2024 року. Про судове засідання повідомлявся належним чином.

Треті особи: приватний виконавець Ткачук Л.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршадський І.В. в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 20.08.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до судового розгляду на 30.09.2024 року.

Враховуючи те, що відповідач не з`явився в судове засідання, відзиву на позовну заяву не подав, з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

22 січня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігором Вікторовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 5249, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №285980 від 24.08.2018 року укладеним з ТзОВ «Українські фінансові операції».

У вказаному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 22 вересня 2018 року по 14 січня 2021 року, сума заборгованості становить 22 008,21 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 21 810 грн. 70 коп. За вчинення виконавчого напису на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» слід стягнути із ОСОБА_3 500 грн. (а.с. 18).

23.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64937601 (а.с.16-17).

Як вбачається з інформації, наданої Міністерством юстиції України, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Баршадського І.В. припинена з 01.02.2021 року. Цим приватним нотаріусом неодноразово порушувалися права фізичних та юридичних осіб при вчиненні ним нотаріальних дій (а.с.37-38).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_4 » у зв`язку з укладенням шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 зі ОСОБА_5 (а.с.14).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із вчиненням приватним нотаріусом виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором та оспорюванням позивачем таких дій.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Тому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат").

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок), передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

22 січня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігором Вікторовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 5249, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №285980 від 24.08.2018 року укладеним з ТзОВ «Українські фінансові операції». Загальна сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 22008, 21 грн.

23.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64937601

Як вбачається з інформації, наданої Міністерством юстиції України, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Баршадського І.В. припинена з 01.02.2021 року. Цим приватним нотаріусом неодноразово порушувалися права фізичних та юридичних осіб при вчиненні ним нотаріальних дій.

Так, як приватний нотаріус Баршадський І.В. припинив свою діяльність 01.02.2021 року,

суд позбавлений можливості встановити чи існувала заборгованість взагалі, чи була вона погашена, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

Тобто у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що між позивачем та відповідачем існує безспірна заборгованість за кредитним договором №285980 від 24.08.2018 року укладеним між ТзОВ «Українські фінансові операції» та ОСОБА_3 .

Крім того, відповідач не надав підтвердження направлення позивачу ОСОБА_3 повідомлень про погашення заборгованості та повідомлення про намір вчинення виконавчого напису за кредитним договором.

Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршадський І.В. керувався ст. 87 Закону України "Про нотаріат", та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі за текстом - Перелік).

Пунктом 2 Розділу 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині п. 1 та п. 2 зазначеної постанови.

За приписами ч. 2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній нотаріально посвідчений кредитним договір, а тому суд позбавлений можливості в даному випадку встановити, чи були у нотаріуса повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки кредитний договір між позивачем та фінансовою установою не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий вчинений з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. До клопотання про стягнення судових витрат від 23.09.2024 року адвокат Боднарчук А.М. додав акт приймання-передачі виконаної роботи та просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд враховує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір від 29.07.2024 року про надання правничої допомоги укладений між ОСОБА_6 та адвокатом Боднарчуком А.М. (а.с.86-87), Акт приймання-передачі виконаної роботи від 29.07.2024 року на загальну суму 5000 гривень (а.с.85).

Представником відповідача було скеровано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (а.с.104-108). У клопотанні адвокат Сівек С.С. посилався на те, що адвокатом по даній справі ( ОСОБА_7 ) не витрачено багато часу на виконання робіт, адже справа не є складною, а отже, розмір витрат на професійну правничу допомогу по цій справі не може бути більшим 2 000 грн.

Вивчивши клопотання сторін, суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу адвокатом є співрозмірним з складністю справи та виконаними адвокатом роботами, а тому дана вимога позивача та її представника підлягає до задоволення.

Таким чином, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» слід стягнути на користь позивача ОСОБА_6 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так, як позивача на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при подачі позовної заяви в електронній формі, застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Представник позивача подав позовну заяву через систему «Електронний суд», а тому відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за пониженої ставкою у сумі 968, 96 грн.

Щодо заходів забезпечення позову.

Так, ухвалою Косівського районного суду від 30.09.2023 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні за реєстраційним номером 64937601, розпочатому приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. за виконавчим написом №5249 від 22 січня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бершацьким І.В. щодо звернення з ОСОБА_8 заборгованості на користь ТОВ «Українські фінансові операції»

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За таких обставин, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд-На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд.№27, прим.№2), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович (01034, м. Київ, вул. Рейтарська/пров.Георгіївський буд.№6-3 «А», каб. №2-7), приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Старозамкова буд.№2) про визнання виконавчого напису №5249 таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем № 5249 від 22 січня 2021 року про звернення стягнення з ОСОБА_9 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №285980 від 24.08.2018 року у розмірі 22 008, 21 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (, 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд.№27, прим.№2) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (, 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд.№27, прим.№2) в дохід держави судовий збір в розмірі 968, 96 грн. на користь отримувача коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 30 вересня 2024 року.

Суддя Ю. С. Кіцула