Справа №491/519/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2024 року м. Ананьїв

Ананьївський районний суд Одеської області в складі головуючого в справі судді Желяскова О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ананьїв Подільського району Одеської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 лютого 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою вебсайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1155-3523. Зазначений кредитний договір разом із Правилами відкриття кредитної лінії складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору, з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Згідно умов договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит у сумі 18 000,00 гривень; строк кредитування 300 днів, з узгодженими відсотками за користування кредитом. У подальшому, відповідач всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув у повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав у повному обсязі усі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору. У зв`язку з цим станом на 03 квітня 2024 року, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 167 580,00 гривень, що складається з простроченої заборгованості за кредитом - 18 000,00 гривень та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 149 580,00 гривень. Разом з тим позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності, а саме часткове списання заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 86 760,00 гривень. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 80 820,00 гривень, з яких: 18 000,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, та 62 820,00 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 2 422,40 гривень.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 24 липня 2024 року було відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення (виклику)) сторін також клопотала у позовній заяві (а.с.6 зворотний) представник позивача, ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності від 21 липня 2023 року (а.с.35).

Оскільки позовна заява подана через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», позивач самостійно направив відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів рекомендованим листом з описом вкладення 25 червня 2024 року та надав суду докази їх надсилання (а.с.44).

Відповідачеві, ОСОБА_1 , за зареєстрованим місцем її проживання було надіслано ухвалу суду про відкриття провадження, про що містяться відомості у матеріалах справи. Поштовий конверт з вкладенням повернувся на адресу суду 07 серпня 2024 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.58).

Відповідно до положень п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Аналогічні положення закріплені у п.п. 3 та 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, якими врегульовано порядок надсилання та вручення учасникам справи судових повісток та повідомлень.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

За наведених обставин відповідач вважається таким, що 03 серпня 2024 року отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі (а.с.59).

Проте, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву або будь-яких інших заяв, відповідачем подано не було.

Ураховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1 та 2 Глави 71 Книги п`ятої ЦК України.

Верховний Суд аналізуючи кредитні відносини неодноразово зважав, що позичальником переважно є пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності.

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч.1 ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 11, 202 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України регламентовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлення порядку вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначення прав і обов`язків учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 2 (введена в дію з 01 серпня 2022 року) ст. 2 цього Закону до послуг систем дистанційного обслуговування, надання платіжних послуг (у тому числі послуг з випуску та виконання платіжних операцій з електронними грошима), страхування та інших послуг, що регулюються спеціальним законодавством, цей Закон застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству України, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, надання платіжних послуг, страхування, зокрема законам України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про банки і банківську діяльність» та «Про страхування».

Згідно ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним і Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону визначені терміни, які вживаються у наступних значеннях, зокрема:

- електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі;

- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

- одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

У свою чергу п.п. 3 п. 2 розділу І Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 листопада 2021 року № 13 (у редакції на момент укладення договору) під одноразовим ідентифікатором розуміється алфавітно-цифрова послідовність (комбінація цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер), що її отримує споживач від іншої сторони договору засобом зв`язку, погодженим споживачем та іншою(ими) стороною(ами) договору, та яка може додаватись споживачем до інших електронних даних та надсилатись іншій(им) стороні(ам) договору, включно з метою укладення електронного договору в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Для цього Положення одноразовим ідентифікатором не є адреса електронної пошти та пароль або логін і пароль до неї, пароль або логін і пароль до мобільного застосунку або особистого кабінету для дистанційного обслуговування, номер телефону або будь-які інші персональні дані особи в будь-якій формі їх застосування.

Порядок укладення електронного договору визначений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Так, зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

У ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (п.п. 5, 40 згаданого Закону).

Електронний підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі №212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.

На підтвердження укладення договору про відкриття кредитної лінії № 1155- 3523 від 13 лютого 2023 року позивачем до суду було надано електронний доказ в паперовій формі, а саме роздруківка тексту договору (а.с.11-16).

Отже згідно наданого документу вбачається, що 13 лютого 2023 року між позивачем, ТОВ «Укр Кредит Фінанс», та відповідачем, ОСОБА_1 , було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1155-3523 в електронній формі. Даний договір та Правила відкриття кредитної лінії разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, відповідач підтвердила, що попередньо уважно ознайомилась з правилами на вебсайті кредитодавця (https://creditkasa.com.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним (п. 11.1. договору). Відповідач даним підтвердила, що до укладення договору уважно ознайомилась з текстом цього договору та правилами, а також отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст.ст. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п.п. 11.3.1. договору). Відповідач, ОСОБА_1 , погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А0573.

Отже, відповідачеві було надано одноразовий ідентифікатор А0573, для підписання кредитного договору № 1148-2840 від 13 лютого 2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (графік платежів за договором), які є невід`ємною частиною договору, та інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

З розділу 12 «Реквізити Сторін» договору вбачається, що позичальником відповідачем, ОСОБА_1 , договір був підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) за № «А0573». З боку кредитодавця позивача, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зазначено: «Засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу».

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3.9. договору визначено, що «Безпосередньо після отримання акцепту від позичальника, що є укладенням договору відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», кредитодавець накладає на договір, укладений у вигляді електронного документу, кваліфіковану електронну печатку кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу. Безпосередньо після цього кредитодавець направляє позичальнику підтвердження вчинення (укладення) договору у формі електронного документа та примірник договору з додатками до нього у вигляді електронного документа, що містить кваліфіковану електронну печатку кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу. …». Аналогічне положення міститься у п. 5.3. Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), які є невід`ємною частиною договору.

Статтею 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» визначені терміни, які вживаються у наступних значеннях, зокрема:

- кваліфікована електронна печатка - удосконалена електронна печатка, що створюється з використанням засобу кваліфікованої електронної печатки і базується на кваліфікованому сертифікаті електронної печатки п. 25);

- кваліфікована електронна позначка часу - електронна позначка часу, що відповідає вимогам, встановленим частиною другою статті 26 цього Закону (п. 26).

Однією із вимог, якій повинна відповідати кваліфікована електронна позначка часу, є пов`язання дати і часу з електронними даними в такий спосіб, що обґрунтовано виключає можливість зміни електронних даних, яка не може бути виявлена (ч. 2 ст. 26 Закону).

Частиною 1 ст. 26 зазначеного Закону закріплено, що кваліфікована електронна позначка часу має презумпцію точності дати та часу, на які вона вказує, та цілісності електронних даних, з якими ці дата та час пов`язані.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до п.п.1-1 п.2 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит) під засвідченою копією договору розуміється копія договору, що містить реквізити, які надають їй юридичної сили оригіналу.

З урахуванням наведеного, з дослідження наданого позивачем договору у формі роздруківки тексту договорувбачається, що відсутні докази на підтвердження тих обставин, що договір підписаний у розумінні Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, ст. 12.

Також суд не вбачає ознаків того, що наданий позивачем договір у формі роздруківки тексту договору є засвідченою, у відповідності до вимог законодавства, копією цього договору.

Це також стосується додатків, які є невід`ємною частиною цього договору, а саме: Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (а.с.17-23), паспорту споживчого кредиту (а.с.24-25), таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (графік платежів за договором) відповідно до Методики Національного банку України (а.с.26).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц).

Відповідно до п. 4.2. договору про відкриття кредитної лінії № 1155-3523 від 13 лютого 2023 року кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту (а.с.12).

Згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08 червня 2017 року «Про видачу TOB «Укр Кредит Фінанс» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» Товариству з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 08 березня 2024 року Національним банком України внесено запис до Державного реєстру фінансових установ про переоформлення ліцензії TOB «Укр Кредит Фінанс» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги - надання коштів та банківських металів у кредит, (інформація є відкритою та загальнодоступною, зокрема, на сайтіhttps://kis.bank.gov.ua).

Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

Отже, TOB «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до вищевказаної ліцензії виданої TOB «Укр Кредит Фінанс». Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

На підтвердження факту перерахування відповідачеві, ОСОБА_1 , грошових коштів за кредитним договором № 1155-3523 від 13 лютого 2023 року позивач надав довідку про укладений договір, в якій відображено інформацію станом на 03 квітня 2024 року стосовно загальної кількості днів користування кредитом, кількості днів користування за ставкою 2,5%, кількості днів користування за ставкою 3,0%. Також вищезазначений розрахунок містить таблицю з наступними графами: «Дата», «Статус», «Ставка %», «Нараховано відсотків», «Нараховано штрафів», «Нараховано комісій», «Основний борг», «Залишок зарахованих, не погашених відсотків», «Сума платежу», «Добор по кредиту», «Коригування кредиту».

Також позивач надав лист АТ КБ «Приватбанк» (а.с.36-43), який підписаний за допомогою КЕП, начальником департаменту АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3 , 11 квітня 2024 року о 12 годині 29 хвилин, та містить електронну печатку АТ КБ «Приватбанк».

У відповідності до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто і в такому разі відповідач має прийняти виконання зобов`язання за кредитним договором, запропоноване за позивача третьою особою.

Пунктом 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 листопада 2021 року № 113, передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог п. 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача - сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

У свою чергу пунктом 64 Положення про прядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного баку України від 29 липня 2022 року № 164, передбачено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати платіжний інструмент чи його реквізити.

Таким чином, відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача.

Згідно листа, наданого позивачем як доказ перерахування коштів відповідачеві, АТ КБ «Приватбанк» через систему платежів LigPay було перераховано кошти від позивача, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» по відповідним платежам.

Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк», 13 лютого 2023 року через систему платежів LigPay на картку за № НОМЕР_1 було перераховано кошти у сумі 18 000,00 гривень по платежу за договором № 1155-3523. Аналогічні дані підтверджує долучена до позовної заяви довідка, сформована позивачем (а.с.10).

Номер картки, на який було перераховано кошти, збігається з номером особистого електронного платіжного засобу, що зазначений у роздруківці тексту договору про відкриття кредитної лінії № 1155-3523 від 13 лютого 2023 року.

Як вбачається з листа перерахування відповідних грошових коштів АТ КБ «Приватбанк», а не безпосередньо позивачем, TOB «Укр Кредит Фінанс», було обумовлено наявністю укладеного між ними договору № 4010 від 02 грудня 2019 року.

Суд звертає увагу на відсутність у матеріалах справи зазначеного договору, укладення якого є обов`язковим, що позбавляє суд надати об`єктивну оцінку довідці, наданої АТ КБ «Приватбанк», як доказу перерахування грошових коштів за кредитним договором.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження перерахування відповідачеві грошових коштів за договором про відкриття кредитної лінії № 1155-3523 від 13 лютого 2023 року.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача, ОСОБА_1 , застосувавши до неї Програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», заборгованість у сумі 80 820,00 гривень, з яких: 18 000,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, та 62 820,00 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Пунктом 6.8. договору встановлено, що «Кредитодавець, у межах програми лояльності відповідно до правил, має право на власний розсуд анулювати (простити) позичальнику його заборгованість перед кредитодавцем за цим договором у повному обсязі або у певній частині, розмір якої визначається самостійно кредитодавцем. У разі анулювання (прощення) заборгованості кредитодавець повідомляє позичальника про такі свої дії шляхом надсилання повідомлення на вказану у цьому договорі електронну адресу або іншими шляхами комунікації, що передбачені даним договором. Кредитодавець також має право направити позичальнику повідомлення про анулювання (прощення) заборгованості позичальника засобами поштового зв`язку рекомендованою кореспонденцією.».

Відповідно до п. 7.1. Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затверджених наказом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс», ОСОБА_4 , № 69-П від 23 листопада 2022 року, програма лояльності кредитодавця розроблена з метою заохочення клієнтів в отриманні фінансових послуг кредитодавця і затверджена окремим внутрішнім документом кредитодавця (Програма лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс»), розміщеним на сайті кредитодавця в розділі «Умови кредитування», посилання на який знаходиться у нижній частині сайту кредитодавця.

Програма лояльності може передбачати анулювання (прощення) клієнтам їх заборгованості перед кредитодавцем у повному обсязі або у певній частині, розмір якої визначається самостійно кредитодавцем (п. 7.4. Правил).

Програма лояльності не несе для кредитодавця зобов`язуючого характеру та застосовується лише згідно договору і є проявом власної ініціативи кредитодавця. При цьому кредитодавець на власний розсуд застосовує окремі чи усі положення програми лояльності у правовідносинах з будь-яким позичальником (п. 7.5. Правил).

Судом встановлено, щоПрограма лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», на яку позивач посилається, у матеріалах справи відсутня. Тому суд позбавлений можливості дослідити порядок і умови функціонування програми лояльності, яка передбачає, зокрема, анулювання (прощення) клієнтам ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за кредитом повністю або частково.

Разом з цим до позовної заяви позивач долучив Правила акції під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» для споживачів фінансових послугТОВ «Укр Кредит Фінанс», затверджених наказом директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс», ОСОБА_4 , № 96-П від 26 грудня 2023 року.

Пунктом 4.2. Правил акції визначено, що акція проводиться безстроково з 26 грудня 2023 року включаючи цю дату.

Участь у акції мають можливість взяти клієнти товариства для примусового стягнення заборгованості по кредитних договорах яких товариством подано позовну заяву до національного суду України та розмір позовних вимог, заявлений у такій позовній заяві, становить меншу суму ніж загальний розмір заборгованості за кредитним договором учасника акції (п. 5.2. Правил акції).

Відповідно до п. 7.1. Правил акції інформація про конкретні умови акції для конкретного позичальника та про індивідуальний розрахунок суми необхідної оплати для участі в акції надається потенційним учасникам акції, які відповідають критеріям, зазначеним у п. 5.2. розділу 5 цих Правил шляхом зазначення про це у позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором такого учасника акції, яка подається товариством до національного суду України.

Учасник акції має право відмовитись від отримання списання шляхом подання відповідного звернення товариству. У разі отримання зазначеного звернення товариство зобов`язане скасувати проведене списання заборгованості учасника акції за його кредитним договором (п. 8.2. Правил акції).

Згідно преамбули Правил акції «Ці правила встановлюють порядок та умови проведення акції «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» серед споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», яка передбачає часткове списання заборгованості позичальника за укладеним ним кредитним договором для осіб, що приймуть участь в зазначеній акції згідно з умовами цих Правил.».

Дослідивши матеріали позовної заяви, судом не встановлено, зокрема: підстав, згідно яких розробляються такі Правила акції, їх правову/юридичну силу при застосуванні, правові підстави для застосування по відношенню до відповідача, ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem». «Contra proferentem» (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» («no individually negotiated»), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст.12 ЦПК України).

Частинами 6 та 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст. 79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, надав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18 (провадження № 61-17205ск19).

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.

За вказаних обставин, аналізуючи докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є недоведеними належними та допустимими доказами, оскільки позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір; не надано доказів того, що роздруківка тексту договору є копією цього договору у розумінні законодавства; не надано доказів щодо застосування до відповідача програми лояльності, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

У позовній заяві міститься вимога позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 2 422,40 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 141, 264, 279 ЦПК України, ст. ст. 207, 626, 638-639, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Відомості про сторін у справі на виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», місцезнаходження (згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань): 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26, офіс 407; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 38548598
Відповідач:ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

У відповідності до положень ч.ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є 30 вересня 2024 року, тобто дата складання повного судового рішення.

Копію рішення суду вручити/надіслати учасникам справи в порядку, встановленому ст. 272 цього Кодексу

Суддя О.О.Желясков

Рішення суду набрало законної сили «____» __________________20__ року.

Оригінал рішення суду знаходиться в матеріалах цивільної справи № 491/519/24 Ананьївського районного суду Одеської області.