30.09.2024 Провадження по справі № 2/940/473/24
Справа № 940/1032/24

РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подання позову та до досягнення дитиною повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка ОСОБА_1 з грудня 2017 року перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 . Відомості про батька дитини в актовому запису були внесені зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 25.06.2024 відповідача ОСОБА_2 визнано батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дитина сторін проживає з позивачкою. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Разом з тим, позивачка зауважила, що відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатного віку, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати.

Враховуючи, що відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, але добровільно матеріальної допомоги на утримання не надає, позивач вважає свої позовні вимоги обґрунтованими.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 02.09.2024 відкрито провадження в справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Сторони у справі повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

23.09.2024 відповідач ОСОБА_2 надала суду відзив на позовну заяву, в якому просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заперечуючи проти позову частково, відповідач у відзиві вказав на те, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , у шлюбі з якою мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, станом на теперішній час його дружина вагітна. Оскільки, потрібно забезпечувати себе, вагітну дружину та в майбутньому трьох дітей, відповідач вважає справедливим буде стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання ОСОБА_3 саме у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) (а. с. 21).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 25.06.2024 у цивільній справі № 940/40/22 ОСОБА_2 визнано батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та внесено зміни до актового запису № 175, складеного 11 вересня 2018 року Тетіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , зазначивши батьком дитини - ОСОБА_2 (а. с. 7-9).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, факт батьківства, а саме, що ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений судовим рішенням в справі № 940/40/22, що набрало законної сили, та має преюдиційне значення для цієї справи.

Місце проживання позивачки ОСОБА_1 та сина сторін ОСОБА_3 зареєстроване за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади, виданими 14.08.2024 виконавчим комітетом Тетіївської міської ради (а. с. 5, 6).

Положеннями частини другої статті 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і статтею 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплене загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, у цій справі судом встановлено, що малолітній син сторін ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Позивачка та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надано.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_1 зазначила, що малолітній син ОСОБА_3 проживає з нею та перебуває на її утриманні. З огляду на цю обставину, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина ОСОБА_3 щомісячно аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зі свого боку, відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову в частині стягнення з нього на утримання сина ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/3 частини, посилався на те, що йому потрібно забезпечувати себе, вагітну дружину та в майбутньому трьох дітей, тому має можливість сплачувати аліменти лише у розмірі 1/5 частини з усіх видів свого заробітку (доходу).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 18.02.2022 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 24).

Разом з тим, відповідач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 25).

При цьому, суд зазначає, що наявність у відповідача іншої сім`ї не звільняє його від обов`язку по утриманню малолітньої дитини позивачки.

Більш того, Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16-ц дійшов висновку, що факт відсутності у батька чи матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Тобто, відсутність відомостей про доходи, працевлаштування відповідача, який за віком є працездатним, не звільняє його від обов`язку по утриманню своєї дитини.

Більш того, відповідач ОСОБА_2 не довів неможливість заробляти достатньо коштів для утримання дитини та забезпечення такого майнового рівня, який дозволить виконати зобов`язання щодо забезпечення достатнього та гармонійного розвитку дитини.

Поряд з цим, розмір утримання має залежати не лише від доходів, які отримує його платник та який він об`єктивно міг би і може сплачувати, а й від вимог розумності та необхідного достатку.

Водночас, розмір аліментів, визначений позивачкою, який не підтверджений належними та допустимими доказами, суд вважає завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності, співмірності та справедливості.

Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме 23.08.2024 та до досягнення дитиною повноліття.

На переконання суду такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідатиме її інтересам, правам і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відтак, враховуючи наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши фактичні обставини справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 180, 181, 182, 192 СК України, статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 264, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23 серпня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок на рахунок UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду: 04 жовтня 2024 року.

Суддя С.В. МАНДЗЮК