Провадження № 2/161/3807/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

за участі секретаря судових засідань Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «ФК «Позика» звернулось до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.07.2010 року у справі № 2-2254/10 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 239493, 12 грн. боргу за Кредитним договором № 0 від 26.04.2007 року. Як зазначає позивач, надалі право вимоги за кредитним договором № 0 від 26.04.2007 року відступлено до ТОВ «ФК «Позика» від 26.12.2016 (25.04.2017 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області замінено стягувача по справі № 2-2254/10 на ТОВ «ФК «Позика»). Також, вказує, що рішення суду від 02.07.2010 виконано частково, станом на 27.06.2024 року у відповідачів залишається заборгованість у розмірі 129265 грн. Крім того, вважає, що у позивача за період з 27.06.2021 року по 27.06.2024 року виникло право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідачів в свою користь кошти в загальному розмірі 247584, 78 грн., з яких: 3% річних 21584, 12 грн., інфляційні втрати 96735, 66 грн., сума заборгованості 129265 грн., а також та судові витрати по справі.

02.08.2024 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позову. Вказує, що вимога ТОВ «ФК «Позика» про повторне стягнення з нього заборгованості в розмірі 129 265 грн., яка вже стягнута судом у справі № 2-2254/10 є незаконною, безпідставною та протиправною та призведе до повторного стягнення тієї ж самої суми заборгованості. Відповідачем надано свій контррозрахунок заборгованості за 3% річних та інфляційними втратами. Разом з тим, зазначає, що грошове зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, виражене у швейцарських франках, тому згідно норм чинного законодавства, нарахування інфляційних втрат на іноземну валюту є безпідставними. Крім того, вважає, що три відсотки річних та інфляційні втрати з 27.06.2021 року по 27.06.2024 року нараховані всупереч Перехідних положень ЦК України (в період дії воєнного стану).

02.08.2024 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позову. Вказує, що крім договору іпотеки не укладав з банком жодних інших договорів, а поручився за виконання зобов`язань Позичальником своїх зобов`язань тільки квартирою, тобто виступив майновим поручителем в розумінні ст. 1 Закону України «Про іпотеку». Крім того, зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.07.2010 року у справі № 2-2254/10 було звернуто стягнення на іпотечне майно, яке було реалізоване виконавчою службою в процесі примусового виконання рішення. Вважає, що рішення суду у справі № 2-2254/10 відносно нього було виконане в повному обсязі, тому підстав для стягнення з нього боргу немає.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідачів до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позову заперечує.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 0, згідно якого Банк зобов`язався надати, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 33000,00 шв. франків, що на день укладення договору еквівалентно за курсом НБУ становить 138560,31 гривень та сплатити проценти в порядку і на умовах, визначених Кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26.04.2007 року Банком було укладено із ОСОБА_2 . Договір іпотеки від 26.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Четверговою Є.О, запис в реєстрі №1094. Згідно вказаного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно - двохкімнатна квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 39,2 м.кв., та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушиком B.C. 28.03. 2003 року за реєстраційним № 284.

Як вбачається з матеріалів судової справи, крім договору іпотеки, інших договорів забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором між сторонами не укладалося.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.07.2010 року у справі № 2-2254/10 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 239493, 12 грн. боргу за Кредитним договором № 0 від 26.04.2007 року. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 0 від 26.04.2007 року в розмірі 239493, 12 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2м.кв., та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Сушиком B.C. 28 березня 2003р. за реєстраційним № 284, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

26.05.2011 року державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ на підставі виконавчого листа у справі № 2-2254/10 було відкрите виконавче провадження № 26818402 про звернення стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2 м.кв., та належить ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 0 від 26.04.2007 року в розмірі 239493, 12 грн.

28.01.2014 року двохкімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 39,2м.кв. та належала ОСОБА_2 було реалізовано виконавчою службою на прилюдних торгах з реалізації нерухомого (предмета іпотеки).

27.01.2016 року державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ на підставі виконавчого листа у справі № 2-2254/10 було відкрите виконавче провадження № 49946063 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 239493, 12 грн. боргу за Кредитним договором № 0 від 26.04.2007 року та судових витрат у справі, разом: 240403,12 гривень.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.04.2017 року у справі № 2-2254/10 замінено стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» на його правонастуаника ТзОВ «ФК «Позика».

06.02.2023 року заступником начальника відділу ДВС Луцького у м. Луцьку ЗМУ МЮ на підставі заяви стягувача було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 49946063 в якій було зазначено, що в порядку примусового виконання рішення суду стягнуто із ОСОБА_1 111 138,12 грн.(в т.ч. 75576,51 грн. з солідарного боржника).

Як вбачається із матеріалів цієї справи, представник ТОВ «ФК «Позика» повторно пред`явив до виконання виконавчий лист № 2-2254/10, а 08.06.2023 р. року державним виконавцем Відділу ДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ на підставі вказаного виконавчого листа було відкрите виконавче провадження № 71971846 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Позика» залишку заборгованості в розмірі 129265 грн.

Суд вважає, що в позові ТОВ «ФК «Позика» до ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 526 ЦК України виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду до іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Відповідно до п.п. 4.3.5. Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» № 1 від 24.11.2014р. з огляду на приписи статті 583 ЦК України, статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1 та 11 Закону України "Про іпотеку" заставодавцем (іпотекодавцем) може виступати як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Майновий поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета застави. До майнового поручителя, який виконав забезпечене заставою зобов`язання, переходять усі права кредитора за цим зобов`язанням в тому обсязі, в якому він сам виконав вимоги кредитора.

Поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є суб`єктом такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як порука, а майновий поручитель є суб`єктом іншого виду забезпечення виконання зобов`язання - застави.

Правовий статус поручителя й майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосередного застосування відповідних норм цивільного закону.

Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 глави 49 ЦК України і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 3-43гс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-109цс14).

Жодним із названих нормативних актів не передбачено солідарну відповідальність боржника за кредитним договором та іпотекодавцем.

Анологічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі №161/6253/15-ц (провадження № 14-32цс20).

Суд робить висновок, про те що боржник за основним зобов`язанням ОСОБА_1 та майновий поручитель іпотекодавець ОСОБА_2 не є солідарними боржниками, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (стаття 541 ЦК України).

Протилежного позивачем не доведено, тому суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог позивача до ОСОБА_2 немає.

Суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Позика» до ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як було вже встановлено судом, 27.01.2016 року державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ на підставі виконавчого листа у справі 2-2254/10 було відкрите виконавче провадження № 49946063 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 239493, 12 грн. боргу за Кредитним договором № 0 від 26.04.2007 року та судових витрат у справі, разом: 240403,12 грн.

06.02.2023 року заступником начальника відділу ДВС Луцького у м. Луцьку ЗМУ МЮ на підставі заяви стягувача було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 49946063 в якій було зазначено, що в порядку примусового виконання рішення суду стягнуто із ОСОБА_1 111 138,12 грн.(в т.ч. 75576,51 грн. з солідарного боржника).

Як вбачається із матеріалів справи, представник ТОВ «ФК «Позика» повторно пред`явив до виконання виконавчий лист № 2-2254/10, а 08.06.2023 року державним виконавцем Відділу ДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ на підставі вказаного виконавчого листа було відкрите виконавче провадження № 71971846 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Позика» залишку заборгованості в розмірі 129265 грн.

Вимога ТОВ «ФК «Позика» про повторне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 129 265 грн., яка вже стягнута судом у справі № 2-2254/10, є безпідставною та призведе до подвійного стягнення заборгованості.

Суд вважає, що за даних обставин, в стягненні з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Позика» заборгованості в розмірі 129265 грн. слід відмовити.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 суми інфляційних збитків 96735,66 грн., суму збитків з урахуванням 3% річних 21584,12 грн., суд врахував контррозрахунок ОСОБА_1 та встановив наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд встановив, що здійснюючи свій розрахунок заборгованості, позивач безпідставно нараховував 3% річних та інфляційних втрат на всю суму заборгованості в розмірі 239493,12 грн., в той час як залишок суми заборгованості на дату розрахунку становив 129265 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Що стосується періоду розрахунку, суд зазначає що відсутні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат починаючи із дня введення на території України воєнного стану (24 лютого 2022 року), оскільки відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Тому, суд враховує контррозрахунок ОСОБА_1 3% річних та інфляційних втрат, здійснений на залишок суми заборгованості в розмірі 129265 грн., починаючи з 27.06.2021 року по 23.02.2022 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за 3% річних становить 2571,13 грн. та за інфляційними втратами в сумі 8354,16 грн.

Щодо аргументів Відповідача ОСОБА_1 , що грошове зобов`язання за кредитним договором № 0 від 26.04.2007 року, виражене у швейцарських франках (33 000,00 швейцарських франків), тому нарахування інфляційних втрат є безпідставними, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17 та Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 07 липня 2020 р. у справі № 296/10217/15-ц.

Рішенням суду стягнуто заборгованість з відповідача ОСОБА_1 в гривневому еквіваленті, а тому наявні всі правові підстави для нарахування та стягнення інфляційних втрат в сумі 8354,16 гривень.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача заборгованість в розмірі 10925, 29 грн., з яких: 2571,13 грн. - сума заборгованості за 3% річних; 8354,16 грн. - сума заборгованості за інфляційними втратами.

Згідно з ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 163, 88 грн. (10925, 29 х 3713, 77 / 247584, 78), пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10-18, 81, 141, 263-268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 625, 1046, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість в розмірі 10925 (десять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 29 коп., з яких: 2571,13 грн. - сума заборгованості за 3% річних; 8354,16 грн. - сума заборгованості за інфляційними втратами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» судовий збір в розмірі 163 (сто шістдесят три) грн. 88 коп.

У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», , адреса місцезнаходження: 04052, м. Київ, вул. Глибочицька, 17Б.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації:АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 30 вересня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук