КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/1827/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12056/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В., та на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Будівельна компанія «УПРАВДОМ» про усунення перешкод в користуванні об`єктом нерухомості, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що відповідач тривалий час систематично порушує її право власності на об`єкт нежитлової нерухомості - машино-місце (паркомісце) № НОМЕР_1 , розміщене у нежитловій будівлі за адресою АДРЕСА_1 .

На думку позивача, ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» незаконно заволодів об`єктом нежитлової нерухомості, який розташований за вищевказаною адресою, обладнав будівлю механічними засобами з автоматично-дистанційним приводом, які обмежують проїзд всередину будівлі автомобілів і організував цілодобову охорону об`єкта невідомими особами, в зв`язку з чим позивач позбавлена можливості використання свого машино-місця (паркомісця), оскільки останні чинять перешкоди для проїзду (під`їзду) автомобілем безпосередньо до об`єкта права власності позивача.

Позивачка вказувала, що вона, як власник машино-місця (паркомісця) і співвласник інших споруд і елементів загального користування в об`єкті нежитлової нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не наділяла відповідача правами та повноваженнями щодо здійснення по відношенню до вищевказаного об`єкту нежитлової нерухомості.

Розцінює дії відповідача як самоуправство та заволодіння чужою власністю, а також примус і нав`язування позивачу послуг, яких вона не замовляла, шляхом обмеження її права власності в частині користування і розпорядження в повній мірі об`єктом її права власності.

Вважала, що відповідач за одні і ті ж самі послуги з утримання та забезпечення будинку намагається отримувати оплату по двом договорам, які примушує підписати позивачку у спосіб обмеження (недопущення) останньої до користування її майном.

Відповідач схиляє і примушує своїми діями у вигляді недопущення позивача до машино-місця, яке є предметом власності позивача, підписати документи і укласти договір з відповідачем про надання ним послуг по утриманню всієї будівлі об`єкту нежитлової нерухомості, в складі якої як невід`ємна частина є машино-місце, яке є правом власності позивача і одночасно слугує як елемент даху вищезгаданої будівлі об`єкту нежитлової нерухомості.

Позивачка неодноразово зверталась до відповідача із заявами щодо отримання інформації про те, яким чином останній отримав під контроль і у володіння будівлю об`єкту нежитлової нерухомості, та яким чином і за яким принципом відбувається розподіл серед власників об`єктів нерухомості, розташованих у вищевказаній будівлі, всіх витрат на комунальні та інші послуги. Проте, відповідач залишив заяви позивача без належної уваги.

Своїм листом від 25.10.23 року № 232-10-23 відповідач повідомив позивача про те, що остання набувши право власності на об`єкт нежитлової нерухомості, не отримала права користування своєю власністю, бо пульт для доступу до предмету власності машино-місця не був предметом купівлі-продажу за відповідним договором купівлі-продажу майнових прав та відповідно актів приймання-передачі у власність машино-місця. Крім того, було вказано, що позивач підписуючи договір купівлі-продажу майнових прав взяла на себе зобов`язання укласти відповідно договір на утримання такого предмету власності як машино-місце саме з відповідачем.

Враховуючи викладене, просила зобов`язати ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 об`єктом нежитлової нерухомості, машино-місце/парко місце № НОМЕР_1 , розміщене у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення безперешкодного та цілодобового заїзду/виїзду автомобілем через відповідний проїзд до вбудованого паркінгу у будівлі за вищевказаною адресою і надання пульту для відкриття шлагбауму/жалюзів та/або у інший спосіб; стягнути з ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» судовий збір у розмірі 3 000,00 грн. та 30 000,00 грн. судових витрат на правничу допомогу (а.с. 1-8).

13 березня 2024 року від представника ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» - адвоката Безсмертного О.О. надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача на користь відповідача суму судових витрат на правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн. (а.с. 73-76).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» про усунення перешкод в користуванні об`єктом нерухомості- залишено без задоволення (а.с. 83-86).

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року заяву представника відповідача ТОВ «Житлово-будівельна компанія «УПРАВДОМ» - адвоката Безсмертного О.О. про ухвалення додаткового рішення у справі № 758/1827/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Житлово-Будівельна компанія «УПРАВДОМ» про усунення перешкод в користуванні об`єктом нерухомості - задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення у справі № 758/1827/24 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Житлово-Будівельна компанія «УПРАВДОМ» про усунення перешкод в користуванні об`єктом нерухомості.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлово-будівельна компанія «УПРАВДОМ» витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок. У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено (а.с. 113-115).

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням районного суду, 14 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та скасувати додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року повністю (а.с.121-142, 158-180).

На обґрунтування скарги зазначала, що суд першої інстанції не керувався вимогами ст. 2 ЦПК України, що призвело до порушення завдання та основних засад цивільного судочинства, судом не дотримано засад рівності сторін перед законом і судом, не забезпечено при розгляді справи змагальності сторін, як це передбачено ст. 12 ЦПК України. Суд у процесі розгляду справи та постановлення рішення не належним чином керувався вимогами ст.ст. 76-83 ЦПК України, порушив вимоги ст.ст. 85,89 ЦПК України. Оскаржуване рішення постановлено без врахування того, щоб надати оцінку нікчемності чи дійсності правочину за участі позивача та не досліджено і не надано оцінки тому, чи існують обмеження щодо порядку та умов утримання позивач предмету своєї власності як на підставі норм актів цивільного законодавства, так і на підставі договору, на який посилається відповідач.

Суд всупереч вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України та вимог своєї ж ухвали від 26 лютого 2024 року, прийняв відзив від відповідача без належних доказів про вручення позивачу примірника тексту відзиву. Прийнявши відзив на позовну заяву без належних доказів його направлення позивачу, суд першої інстанції дозволив відповідачу вчинити як зловживання своїми процесуальними правами, так і допустив порушення процесуального права позивача подати протягом десяти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, як це передбачено нормами ст. 179 ЦПК України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд допустив порушення ст. 265 ЦПК України, оскільки в тексті оскаржуваного рішення судом не обґрунтовано своєї позиції та не надано належної оцінки позиції позивача.

Крім того, постановляючи ухвалу від 26 лютого 2024 року Подільський районний суд м. Києва у цивільній справі № 758/1827/23 про порушення провадження у справі та розгляд справи в спрощеній процедурі, допустив порушення норми п. 4 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, якими прямо заборонено розглядати справи у спрощеному проваджені, якщо предметом позовних вимог є визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 того ж розділу ЦПК України, і якраз предметом позовних вимог є усунення перешкод відповідача, який необґрунтовано отримав контроль предметом власності позивача, не допускає позивача до користування цим предметом власності, також методами тиску та примусу нав`язує здійснення необґрунтованих та незаконних до оплати сум, незважаючи на те, що чинним законодавством за позивачем як за власником закріплені права щодо вибору надавача послуг з утримання та забезпечення всіх комунальних послуг та прозорість формування всіх сум та підзвітність за кошти, які перераховує власник особі-управителю, яку власник об`єкту нерухомості самі обирають на наймають.

Суд внаслідок недотримання вказаних процесуальних норм позбавив позивача права надати відповідь на відзив та подавати клопотання щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін як це передбачено у ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Звертала увагу, що відповідач своїм листом № 232-10-23 від 25.10.2023 року повідомив позивача, що вона набувши право власності на об`єкт нежитлової нерухомості, не отримала права користуватись своєю власністю, бо пульт для доступу до предмету власності машино-місця не був предметом купівлі-продажу за відповідним договором купівлі-продажу майнових прав та відповідно актів приймання-передачі у власність машино-місця. Крім того, було вказано, що позивач підписуючи договір купівлі-продажу майнових прав взяла на себе обов`язок укласти договір на утримання такого предмету власності як машино-місця саме з відповідачем. Таким чином, відповідач самовільно, незаконно та безпідставно обмежив права власника на користування предметом власності. Проте, суд першої інстанції не вивчив в повній мірі зміст позовної заяви, не дослідив документи, які були подані і ухвалив неправомірне рішення. Відповідач обмежуючи право позивача на користування об`єктом нежитлової нерухомості вийшов за межі дозволеного йому актами цивільного законодавства та грубо порушив права власності позивача. Відповідач порушує права позивача на отримання повної та об`єктивної інформації щодо всіх витрат на утримання нежитлової будівлі, співвласником якої є позивач, принципів та порядку розподілу між всіма співвласниками витрат на утримання та обслуговування будинку, питання надання інформації, прозорості використання коштів та підзвітності щодо використання коштів на утримання нежитлового будинку та інші питання відповідно до Правил.

Судом першої інстанції під час розгляду справи по суті відійшов від загальних правил порядку розгляду справи судом і з незрозумілих причин розглядав питання щодо необхідності утримання позивачем своєї власності та оплати комунальних послуг. Судом не надано правової оцінки діям з боку відповідача щодо порушення прав позивача вільно та безперешкодно користуватися парко місцем, вільно та безперешкодно користуватися іншими конструктивними частинами чи інженерними елементами будівлі паркінгу, брати участь особисто або через представника в управлінні спорудою паркінгу для автомобілів, одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна будівлі (споруди) багатоповерхового паркінгу та надходження, отримані від його використання.

Судом також не було встановлено правомірності статусу та діяльності відповідача, які викликають в позивача сумніви, бо жодних зборів співвласників надземної будівлі (споруди) багатоповерхового паркінгу не проводили та не приймали рішення щодо порядку та правил експлуатації та користування парко місцями та будівлею в цілому, не визначалися з питання вибору та призначення управителя та інших питань, що за законом відносяться до компетенції власників (співвласників) (а.с. 113-115).

30 липня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» - адвоката Безсмертного О.О., в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги (а.с. 202-204).

23 вересня 2024 року до суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в яких підтримувала вимоги апеляційної скарги (а.с. 212-220).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , її представник - адвокат Процюк О.В. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Відповідач ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» про розгляд справи апеляційним судом 26 вересня 2024 року був сповіщений 01 серпня 2024 року врученням повідомлення та врученням 01 серпня 2024 року повідомлення представнику - адвокату Безсмертному О.О., про що є відмітка працівників пошти про вручення особисто адресату поштового повідомлення суду (а.с. 191-195).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві власності належить машино-місце (паркомісце) АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № М371-В8-253-А5-В7 від 23.09.2022, додатковою угодою № 1 від 07.03.2024 до договору купівлі-продажу майнових прав № М371-В8-253-А5-В7 від 23.09.2022, актом передання-прийняття машино-місця від 07.03.2023, витягом з Державного реєстру речових прав від 10.03.2023 № 325453972 (а.с. 22-27,28,29, 30, 31-32).

23 вересня 2022 року між ТОВ «Столиця Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № М371-В8-253-А5-В7, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується оплатити загальну вартість майнових прав та прийняти у власність майнові права (п. 2.1. договору).

Покупець реалізує (здійснює) отримані майнові права шляхом отримання об`єкта за актом передання-прийняття, набуття та оформлення права власності на об`єкт шляхом здійснення державної реєстрації права власності на обкат з отриманням правовстановлюючих документів на об`єкт в порядку, передбаченому законодавством (п. 2.2.)

Відповідно до п. 5.5. договору купівлі-продажу майнових прав № М371-В8-253-А5-В7 від 23.09.2022, після прийняття об`єкта за актом передання-прийняття, покупець зобов`язаний протягом 10 робочих днів укласти з експлуатуючою організацією, визначеною продавцем, договір про участь у витратах на утримання об`єкта на умовах експлуатуючої організації. Покупець зобов`язується відшкодувати витрати на обслуговування та утримання об`єкта прибудинкової території з дати підписання сторонами акту передання-прийняття об`єкта (а.с. 22-27).

Відповідно до Акту приймання-передачі житлового будинку для утримання та експлуатаційного обслуговування від 03.10.2022 офісний центр із вбудованим паркінгом та ТП № 8.4 (за ГП) за адресою: АДРЕСА_1 передається від ТОВ «Інвест-Будсістем» в управління та експлуатаційне обслуговування ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» (а.с. 79-80).

Відповідно до акту передання-прийняття машино-місця № 371 від 07 березня 2023 року, продавець передає, а покупець приймає оформлення та реєстрації права власності на машино-місце № 371, 15,1 кв.м., в паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29).

ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» надано ОСОБА_1 проект Договору № ВМП-371 щодо технічного обслуговування паркінгу від 30.05.2023 року (а.с. 33-35); проект Додатку № 1 до договору № ВМП-371 щодо технічного обслуговування паркінгу від 30.05.2023 року (а.с. 36); проект Договору № ВМП-371/О про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону від 30.05.2023 року (а.с. 37-39); акт приймання-передачі ключів та додаткового обладнання від 30.05.2023 року (а.с. 40).

31 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» із заявою про надання їй належних деталізованих рахунків вартості та копій відповідних документів: загальна вартість витрат на охорону та деталізований розрахунок розподілу вартості охорони серед власників, а також копій відповідних документів; деталізований розрахунок та розподіл серед власників витрат на технічне обслуговування та деталізований розподіл серед власників, а також копій відповідних документів; документи щодо проведення конкурсу та вибору охорони компанії. Зазначала, що вважає незаконними вимоги щодо стягнення з неї коштів на компенсацію раніше понесених витрат (охорона і технічні витрати) , бо організація не надала і не забезпечила використання нею паркомісця. Таким чином, у неї як у власника були відсутні два ключових елементи права власності - право володіння та право користування парко місцем (а.с. 45-46).

18 липня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» з вимогою про надання їй належних деталізованих рахунків вартості та копій відповідних документів: загальна вартість витрат на охорону та деталізований розрахунок розподілу вартості охорони серед власників, а також копій відповідних документів; деталізований розрахунок та розподіл серед власників витрат на технічне обслуговування та деталізований розподіл серед власників, а також копій відповідних документів; документи щодо проведення конкурсу та вибору охорони компанії. Звертала увагу, що своїми діями ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» вчиняє перешкоди у користуванні нею її паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47-48).

ТОВ «ЖБК «УПРАДОМ» надало відповідь вих. № 138-06-23 від 05 червня 2023 року на заяву вх. №58 від 31.05.2023 року, в якій зазначило, що у споживача є обов`язок щодо здійснення утримання належного йому майна, в тому числі і машино-місця, яке є окремим об`єктом права власності. Обов`язок утримання майна виникає з моменту державної реєстрації, а не отримання ключів. Деталізований розрахунок витрат на технічне обслуговування паркінгу наводиться в додатку № 1 до договору щодо технічного обслуговування паркінгу. Вартість витрат на здійснення контрольно-пропускної роботи складає розмір, що має компенсувати споживач товариству за надані послуги. На правовідносини товариства з іншими організаціями приватного права не поширюється дія Закону України «Про публічні закупівлі», а тому проведення будь-якого з видів конкурсних процедур для обрання надавача відповідних послуг з контрольно-пропускної роботи не є обов`язковим. Щодо готовності внесення змін до редакції договорів товариство повідомляє, що запропоновані товариством договори є уніфікованими та однаковими для всіх мешканців житлового комплексу. Відповідні договори укладаються з усіма власниками житлових, нежитлових приміщень та інших об`єктів нерухомого майна без можливості зміни їх редакції за бажанням контрагентів (а.с. 51-52).

Крім того, 06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» із заявою, в якій вимагала припинити всі перешкоди щодо її користування об`єктом нежитлової нерухомості (машино-місце/парко місце № НОМЕР_1 , за адресою - АДРЕСА_1 ) та надати їй належним чином посвідчені копії відповідних документів щодо: 1) отримання товариством повноважень на володіння та контролю на об`єкт нежитлової нерухомості, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) копії всіх договорів зі сторонніми (третіми) особами відносно об`єкту нежитлової нерухомості, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 49-50).

ТОВ «ЖБК «УПРАДОМ» надало відповідь вих. № 232-10-23 від 25 жовтня 2023 року, в якій зазначило, що обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У зв`язку із наявністю зобов`язання утримання місць загального користування, інженерних систем (в тому числі систем пожежогасіння, обслуговування ліфтів) в приміщенні паркінгу, де перебуває в тому числі парко місце № 371, товариством запропоновано укласти відповідні договори. Споживач, який категорично відмовляється укласти договори на утримання, всупереч нормам чинного законодавства та договору купівлі-продажу майнових прав намагається уникнути тягарю утримання своєї власності, покладаючи його на товариство. Споживачем не враховано, що електронний ключ доступу (пульт шлагбауму) не є предметом договору купівлі-продажу майнових прав, що укладений споживачем. Споживач відмовляється укладати відповідні договори на утримання своєї власності, а отже відповідно відсутні будь-які договірні відносини, щодо безоплатної передачі споживачу пульту від шлагбаума. Враховуючи викладене, товариство критично відноситься до тверджень споживача про незаконне заволодіння майном обкатом нежитлової нерухомості, а саме паркінгу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , обладнавши його механічним засобом з автоматично-дистанційним проводом та контрольно-пропускною системою. Відповідні дії направлені перш за все на уникнення проникнення на територію паркінгу сторонніх особі та жодним чином не ставлять за мету обмеження права користування обкатом нерухомого майна (а.с. 53-54).

Відповідно до статті 4 ЦПК України особа має право на захист свого цивільного права чи інтересу в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), по-друге, - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З врахуванням наведених положень законодавства власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі № 926/3881/17.

Залежно від характеру посягання на права власника і змісту захисту, який надається власнику, виділяються речово-правові та зобов`язально-правові засоби захисту права власності.

Речові засоби захисту права власності та інших речових прав покликані захищати ці права від безпосереднього неправомірного впливу будь-яких осіб. До речово-правових позовів належать: вимоги до незаконного володільця про витребування майна (віндикаційний позов); вимоги власника щодо усунення порушень права власності, які не пов`язані з володінням (негаторний позов); вимоги власника про визнання права власності.

Предметом негаторного позову є вимога власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилалась на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належним їй на праві власності нерухомим майном, а саме паркомісцем АДРЕСА_1 , оскільки відповідач обладнав будівлю механічними засобами з автоматично-дистанційним приводом, які обмежують проїзд всередину будівлі автомобілів і організував цілодобову охорону об`єкта.

В ході розгляду справи відповідачем не заперечувався факт того, що на в`їзді в паркінг наявний шлагбаум, що обмежує вільне його використання, а також не надано доказів, що відповідачем, як надавачем послуг з утримання підземного паркінгу, організовано вільний порядок користування машино-місцями їх власникам.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність вимог позивача ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача ТОВ «ЖБК «УПРАВДОМ» усунути перешкоди у користуванні належного позивачу на праві власності машино-місця (паркомісця) № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення безперешкодного та цілодобового заїзду/виїзду автомобілем через проїзд до паркінгу у будівлі за вищевказаною адресою, оскільки судом встановлено, що машино-місце АДРЕСА_1 є власністю позивача, яке обмежене шляхом встановлення відповідачем шлагбауму на в`їзді до будівлі паркінгу, тобто, право власника на безперешкодне користування своєю власністю, а саме місцем для індивідуального зберігання автотранспортного засобу, відповідачем обмежене, тому підлягає захисту у зазначений спосіб.

При цьому, зобов`язання відповідача у цій справі усунути перешкоди у користуванні належного позивачці на праві власності машино-місця (паркомісця) № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення безперешкодного та цілодобового заїзду/виїзду автомобілем через проїзд до паркінгу у будівлі за вищевказаною адресою ізнаданням позивачці електронного ключа доступу (пульту шлагбаума) є дієвим способом захисту порушеного права позивача. При цьому, таке судове рішення не позбавляє відповідача права заявляти про участь (відшкодування) позивачкою витрат на охорону (утримання та обслуговування паркінгу тощо) відповідно до частки (машино-місця) належної позивачки на праві власності.

Доводи позивачки про необґрунтоване (подвійне) нарахування оплати за послуги по утриманню паркінгу не є предметом спору у цій справі, а тому колегія суддів визнала їх не спроможними та відхилила.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції неправомірно прийнято відзив відповідача на позовну заяву, оскільки до нього не було додано належних доказів щодо направлення відзиву позивачу.

Так, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються: документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено квитанцію та опис вкладення у цінний лист (а.с. 81), якими підтверджується надіслання відзиву позивачу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в описі вкладення у цінний лист було правильно зазначено контактні дані позивача та адреса її фактичного місця проживання. Невідповідність інформації щодо отримувача в квитанції поштового відправлення не залежить від дій відповідача.

Також, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції порядку розгляду позовної заяви, оскільки суд розглянув позов в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частинами першою - другою статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

26 лютого 2024 року Подільським районний суд міста Києва постановив ухвалу про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 68).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Апелянт не довела, як і не зазначила, яким саме чином суд першої інстанції позбавив її можливості подати всі належні та допустимі докази і пояснення, адже позивач мала право знайомитися з матеріалами справи, подавати або витребувати документи, які, як вона вважала, можуть вплинути на вирішення спору по суті та прийняття законного судового рішення.

Крім того, реалізація стороною її процесуальних прав у судовому процесі не пов`язана з порядком розгляду справи та жодним чином не звужує можливості щодо їх використання відповідно до принципів цивільного судочинства, а залежить лише від суб`єктивного бажання сторони щодо реалізації таких прав.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційного суду не вбачає правових підстав для постановлення окремої ухвали відносно щодо дій представника відповідача - адвоката Безсмертного О.О. (а.с. 164).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 923/631/15, від 23 січня 2020 року у справі № 910/20089/17, від 14 липня 2021 року у справі № 761/15741/17.

Зважаючи на вищезазначене та те, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року підлягає скасуванню, відповідно до положень ЦПК України додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року від 30 квітня 2024 року підлягає скасуванню.

Щодо судового збору.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1816,80 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції, сплата якого підтверджується квитанціями (а.с. 59, 143).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Будівельна компанія «УПРАВДОМ» про усунення перешкод в користуванні об`єктом нерухомості - задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-Будівельна компанія «УПРАВДОМ» (Код ) усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) належним їй на праві власності машино-місцем (паркомісцем) № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення безперешкодного та цілодобового заїзду/виїзду автомобілем через проїзд до паркінгу у будівлі за адресою: АДРЕСА_1 і надати ОСОБА_1 електронний ключ доступу (пульт для відкриття шлагбауму).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Будівельна компанія «УПРАВДОМ» (Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 1211 грн. 20 коп. та 1816 грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 27 вересня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова