КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Качкурової Світлани Володимирівни, яка представляє інтереси Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго») на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року представник Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останнього на їх користь:

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8 422,01 грн;

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17 606,84 грн;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8 306,83 грн;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 882,26 грн;

- витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн.

- судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднано до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яку постачає позивач. Разом з тим, відповідач своєчасно не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість, яку він в добровільному порядку не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Качкурова Світлана Володимирівна, яка діє в інтересах Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго») подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Солом`янського районного суду від 26.03.2024 року в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4401,71 грн; в частині витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 8,25 грн, в частині судового збору у розмірі 567,50 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги Позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4401,71 грн; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 8,25 грн, судовий збір у розмірі 567,50 грн. В іншій частині рішення Солом`янського районного суду від 26.03.2024 року у справі №760/12298/21 залишити без змін. Також просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судовий збір у розмірі 3 405,00 грн за подання апеляційної скарги на рішення Солом`янського районного суду від 26.03.2024 року.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі суд першої інстанції тим самим повністю підтвердив, що в позовній заяві достатньо доказів відносно заявлених вимог позивачем про стягнення заборгованості з відповідача (саме з ОСОБА_1 ) за спожиті послуги до 01.05.2018 року та за спожиті з 01.05.2018 року централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення від 26.03.2024 року, яким повністю відмовляє в позовних вимогах на підставі того, що як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частинах. Однак позивачем пред`явлено позов лише до ОСОБА_1 та не вказано відповідачем іншого співвласника. Клопотань про залучення співвідповідачів до суду не надходило.

Натомість, представник апелянта вважає, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст. 319, 322, 360 ЦК України винесено рішення яким відмовлено у позовних вимогах КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», тим самим суд першої інстанції повністю позбавив КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» права стягнення в частині боргу, що утворився за вищевказаною адресою з ОСОБА_1 , як власника частини квартири.

Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не застосовано законодавство, яким регулюються відносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, що призвело до порушення норм матеріального права.

Звернула увагу суду на те, що ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» жодних звернень або претензій від відповідача про неотримання/ненадання/не користування послугами з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води чи/або звернень щодо перерахунку/невірних нарахувань за надані послуги за адресою: АДРЕСА_1 - КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не передавало.

Таким чином, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 в спірний період у справі №760/12298/21 надавались в повному обсязі, а тому, позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.

Також представник апелянта повідомив суду апеляційної інстанції, що після подачі позовної заяви до суду у справі №760/12298/21 власники квартири за вищевказаною адресою частково сплатили заборгованість, як за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, так і за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а саме у вересні, листопаді та грудні місяці 2021 року та в січні місяці 2022 року.

Тому, враховуючи вищевикладене та часткові оплати (після подачі позовної заяви до суду у справі №760/12298/21) заборгованість як за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, так і за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 у справі №760/12298/21 станом на 01.04.2024 року складає: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4401,71 грн (1/4 частини боргу що утворився до 01.05.2018 року у справі №760/12298/21); заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що суд першої інстанції порушим норми процесуального права, оскільки безпідставно прийня до уваги відзив відподач на позовну заяву, з огляду на те, що відповідач в порушення ст. 178 ЦПК України не направив копію відзиву на адресу позивача, тим самим позбавивши позивача права надіслати суду відповідь на відзив, викласти свої пояснення та міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві і мотиви їх відхилення.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не залучено до справи в якості співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яким в рівних частинах з ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та які за законом несуть солідарну відповідальність за сплату житлово-комунальних послуг, позбавляє їх права в повному обсязі реалізовувати свої права на захист, враховуючи процесуальні права третіх осіб, а рішення у даній справі безпосередньо впливатиме на їх права та обов`язки.

Суд першої інстанції також зауважив, що в даному випадку існує спір щодо розміру заборгованості, яка нараховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі, при цьому власник ОСОБА_1 у квартирі не зареєстрований.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085).

Квартира за адресою АДРЕСА_2 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, відповідач є власником вказаної квартири, а тому є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідач від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався).

Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач надавав послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Відповідно до долученого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.04.2021 року складає заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 8306,83 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5882,26 грн.

Також встановлено, що позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 26028,85 грн.

Тому сума заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води складає 26 028,85 грн.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА від 14.05.2021 року № 14866493, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований адресою АДРЕСА_3 з 23.11.2017 року по теперішній час (а.с. 53).

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності на житло, зі змісту якого вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частинах (а.с. 59).

Звертаючись з апеляційною скаргою представник позивача повідомив суд апеляційної інстанції про те, що після подачі позовної заяви до суду власники квартири за вищевказаною адресою частково сплатили заборгованість як за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, так і за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а саме у вересні, листопаді та грудні місяці 20221 року та в січні місяці 2022 року.

Враховуючи часткові оплати (після подачі позовної заяви до суду у справі №760/12298/21) заборгованість як за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, так і за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що утворилася за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01.04.2024 року складає:

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн;

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4401,71 грн (1/4 частини боргу, що утворився до 01.05.2018 року у справі №760/12298/21);

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За правилами частини 4 статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що відповідач ОСОБА_1 є власником частини квартири та споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , оплату яких відповідач вчасно та регулярно не здійснював, що призвело до утворення заборгованості, а відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні позову за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанова ВСУ від 04.11.2015 року у справі 6-734цс15, постанови ВС від 20.09.2018 року у справі № 522/7683/13-ц, від 01.09.2020 року у справі № 352/2163/13-ц).

Оскільки, ОСОБА_1 на праві власності належить 1/4 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та з урахуванням часткового погашення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що до стягнення підлягає заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4401,71 грн (1/4 частини боргу, що утворилась до 01.05.2018 року), відповідно до розміру його частки в даній квартирі.

Доводи відповідача про те, що він по АДРЕСА_1 , проживав та був зареєстрований з 20.07.1999 року по 21.12.2008 року, однак наразі за вказаною адресою не проживає, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 є співвласником квартири за вказаною адресою, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. А його реєстрація в квартирі чи фактичне проживання не впливають на його обов'язок щодо оплати комунальних послуг.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Споживач має право не оплачувати вартість комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (ч. 1 п. 6 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Особовий рахунок - це «ідентифікатор» («умови») доставки рахунку на здійснення виплат за комунальними послугами.

Особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , заведено на ім`я ОСОБА_1 , а тому він як споживач отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, отже, позовна вимога була подана саме до нього (а.с. 6-9).

Відомостей про звернення користувачів приміщення за вищезазначеною адресою до КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО» про внесення змін до особового рахунку не надходило і ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» не передавалось.

Обставини звернення до надавача послуг, щодо фактичного не проживання, також не вказуються.

В частині вимог про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при підготовці справи до судового розгляду вчинялися дії пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на майно щодо власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданої позивачем квитанції від 20.04.2021 року № 813510, позивачем у зв`язку із отриманням інформації з реєстру було понесено витрати у розмірі 33,00 грн, при цьому сума до сплати складає 30,00 грн, а 3,00 грн - комісія (а.с. 5).

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 року у справі № 523/12032/18 (провадження № 61-6898св22): «банківська комісія - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень, пряме дебатування. З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що стягненню на користь позивачки підлягають виключно судові витрати без врахування комісії, оскільки банк було обрано нею самостійно, та банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору чи судовими витратами, який встановлюється державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковим до сплати. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним позивачем банком за надання йому банківської послуги».

Враховуючи викладене, судові витрати позивача пов`язані із підготовкою справи до судового розгляду складають 30,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати пов`язані із підготовкою справи до судового розгляду (у зв`язку із отриманням інформації з реєстру ) у розмірі 7 (сім) грн 50 коп. (30,00 грн/ 4 власники квартири).

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та не вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами які передбачені положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 № 630.

З огляду на вимоги закону та встановлені у справі обставини, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача з відповідача сума заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4401,71 грн, витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 7 грн 50 коп..

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись з позовною заявою сплатив судовий збір розмірі 2270 грн, в суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги сплачено 3405 грн.

Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості з централізованого опалення та постачання гарячої води, у загальному розмірі 40217,94 гривень.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрунтованість стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 4401,71 грн.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 621,10 грн (4401,71 * 5675/ 40217,94).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Качкурової Світлани Володимирівни, яка представляє інтереси Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго») задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4401 (чотири тисячі одна) грн 71 коп., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 7 (сім) грн 50 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» понесені судові витраті зі сплати судового збору у розмірі 621 (шістсот двадцять одна) грн 10 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», , адреса: 01001, м. Київ, вул. площа І.Франка, 5.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст постанови складено «01» жовтня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник