_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-5420/11
Провадження № 6/947/547/24
УХВАЛА

Іменем України

03.10.2024 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі секретаря Бродецької Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Одеси подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2024 до Київського районного суду м. Одеси через систему «Електронний суд» ЄСІТС звернувся приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович (надалі також приватний виконавець) із заявою (поданням) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 (надалі також боржник, РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає: АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 2-5420/11, відповідно до якого задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення солідарно з ОСОБА_2 (у подальшому змінила прізвище на ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № ML 502/077/2008 від 02.06.2008 на суму 215 981 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.06.2011 становить 1 722 016, 51 грн.

Обґрунтовуючи подання, приватний виконавець покликався на необхідність застосування відносно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні одного з найбільш обтяжливих заходів у виді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки всі інші заходи, направлені на примусове виконання рішення суду, ним вжиті.

Щодо нормативного обґрунтування подання, покликався на приписи ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в частині можливості звернутися з таким поданням, а також положення ст. 1291 Основного Закону та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в контексті обов`язковості судового рішення та забезпечення державою його виконання.

На підставі ухвали судді Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2024 вказане подання прийняте про провадження. Судове засідання призначене на 30.09.2024.

Під час судового розгляду суд установив, що 03.04.2019 приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 58790647 з примусового виконання вказаного рішення суду, яка надіслана сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. Цією ж постановою зобов`язано боржника подати виконавцю декларацію про доходи та майно боржника.

Також 03.04.2019 приватним виконавцем винесена постанова про арешт майна та коштів боржника, на підставі якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно божника, зокрема кошти, що знаходяться на рахунках банків. За наслідками реалізації вказаної постанови з виявлених рахунків боржника списано 7 913,58 грн, що підтверджується долученими відповідями з АТ «ОТП Банк» та АТ «Універсал Банк».

Відповідно до наданих копій конвертів ОСОБА_5 вказані постанови не отримувала.

Відповідно до довідки ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 21.07.2011 змінила прізвище на « ОСОБА_3 » та мала реєстрацію в АДРЕСА_2 .

12.06.2019 відповідно до постанови приватного виконавця реєстраційні дані відповідача Бурди були змінені на Алексєєву.

Також, під час перевірки майнового стану боржника приватним виконавцем виявлено квартиру, яка належить боржнику та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що була передана в іпотеку 02.06.2008 ЗАТ «ОТП Банк», а також автомобіль «Nissan Sunny», д.н.з. НОМЕР_2 , який реалізовано Державним підприємством «СЕТАМ» за допомогою системи електронних торгів арештованим майном за ціною 58 482,50 грн, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 433117 від 23.09.2019.

26.10.2020 на адресу відповідача приватним виконавцем надсилалась вимога про надання пояснень з приводу невиконання рішення суду, подання декларації про доходи, довідки про зареєстрованих осіб за місцем проживання, копії технічних та правовстановлюючих документів на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , з можливістю її огляду. Інформації про її отримання / неотримання божником не надано.

04.11.2020 приватним виконавцем проведено опис та арешт квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується долученою до подання копією постанови від 04.11.2020.

04.12.2020 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63827792 за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі виконавчого напису № 11154, вчиненого 26.11.2009 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2 у виді квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебувала в іпотеці в ПАТ «ОТП Банк». Указана постанова вручена боржникові 12.12.2020, що підтверджується її підписом у рекомендованому повідомленні № 447, копія якого долучена до подання.

Також 04.12.2020 приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень, де боржником є Алексєєва, у зведене виконавче провадження за № 638228673.

Також про обізнаність ОСОБА_6 про наявність відкритого виконавчого провадження відносно неї слугує запит її представника адвоката Баринова Г.М. з проханням надати копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58790647, який долучений до матеріалів подання приватного виконавця. У запиті окрім іншого зазначено, що ОСОБА_6 отримала конверт, але постанова про відкриття була відсутня.

15.12.2020 приватним виконавцем на адресу представника ОСОБА_7 скеровано постанови про відкриття виконавчих проваджень № 58790647 та № 63827792. Документів, які підтверджували б отримання, не долучено.

Відповідно до відповіді з Держаної прикордонної служби від 21.05.2024, ОСОБА_1 протягом січні-травні 2022 року під час повномасштабного вторгнення РФ на територію України двічі виїздила за кордон. Інформації про мету виїзду та країну прямування приватним виконавцем не надано.

Відповідно до відповіді Держаної податкової служби від 21.05.2024 інформація про доходи, отримані ОСОБА_1 , відсутня.

Також відсутня інформація про пенсійні нарахування ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповіді з Пенсійного фонду України від 21.05.2024.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема подання з долученими до нього доказами на підтвердження позиції заявника, заслухавши представника приватного виконавця Зауліну О.Г., суддя дійшов висновку, що на цьому етані виконавчого провадження подання не може бути задоволене з таких підстав.

Суд установив, що наразі у провадженні приватного виконавця Колечка Д.М. перебуває зведене виконавче провадження № 63827792, у якому на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 накладено арешт. Будь-яких джерел доходів боржника приватним виконавцем не виявлено. Під час виконавчого провадження частково було погашено суму боргу шляхом звернення стягнення на кошти боржника, які знаходилися на рахунках банків та автомобіль. Будь-яких даних про те, що боржник має можливість погасили суму заборгованості, але умисно не вживає заходів до її погашення, приватним виконавцем не надано.

Так, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Аналогічні за змістом норми містить ЦК України, відповідно до ст. 313 якого фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (книга друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 книги другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Отже, з системного аналізу вказаних нормативно-правових актів логічно випливає, що будь-які обмеження, що стосуються вільного пересування громадян, обрання ними місця проживання можуть бути застосовані державою у виключних випадках.

При цьому, під час розгляду подання, в обов`язковому поряду суд ураховує, що наразі в України на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2024 введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася (останній раз на підставі Указу Президента № 469/2024 від 23.07.2024 на 90 діб). Проведення активних бойових дій країною-агресором на території України кожного дня супроводжується небезпекою для життя та здоров`я громадян, що покладає на державу додаткові обов`язки по забезпеченню безпеки своїх громадян, зокрема шляхом надання можливості вільно пересуватися територією держави в пошуку більш безпечних місць та виїзду за її межі з цією метою. Обмеження цих прав, на думку суду, може бути пов`язане лише з виключними випадками, які стосуються окремої категорії громадян (особи призовного віку, державні службовці тощо).

З огляду на викладене, при вирішені подання державного виконавця, суд уважає за необхідне застосувати принцип верховенства права (ст. 8 Основного Закону), відповідно до якого Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повині відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

При розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

У справі «Ляшко проти України» (Lyashko v. Ukraine, рішення від 10.08.2006, п. 47), ЄСПЛ зазначив, що суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми.

Отже, згідно з практикою ЄСПЛ, складовими принципу верховенства права є легітимність мети втручання у права людини, необхідність такого втручання в демократичному суспільстві та дотримання пропорційності між метою такого втручанням та обмеженням прав людини.

Аналогічні вимоги щодо дотримання балансу між публічними та приватними інтересами містить чинний ЦПК України, який передбачає дотримання судом принципу пропорційності під час здійснення провадження у справі, враховуючи, зокрема, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами (ст. 11).

З урахуванням викладеного суд уважає, що за вказаних вище обставин, в умовах воєнного стану, обмеження у праві виїзду боржника за межі України порушить його право на вільне пересування та виїзд за межі держави, не буде пропорційним меті забезпечення виконання судового рішення у майновому спорі та не є необхідним у демократичному суспільстві.

Тому, на переконання суду, в аспекті справи, що розглядається, в умовах дії воєнного стану, норми ст. 33 Конституції України та ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права на вільне пересування, превалюють над нормами ст. 1291 Конституції України та ст. 6 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення виконання остаточного рішення суду.

Далі, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про обмеження права виїзду за кордон передбачене п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу указаної норми логічно випливає, що ухилення від виконання рішення суду повинно бути умисним і направленим на ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду. Тобто, на приватного виконавця, як на особу, яка звернулася з поданням, покладається обов`язок довести перед судом, що боржник вчиняє дії, направлені на невиконання рішення суду, маючи реальну можливість здійснити повне або часткове реальне виконання рішення суду. При цьому дії боржника є свідомими. Під час їх вчинення боржник бажає, або допускає таку поведінку, як і настання наслідків своїх дій.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджували б, що боржник вчиняв дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду, здійснював приховування коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, переховувався від нього, тобто свідомо ухилявся від виконання судового рішення за можливості виконати його. Сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

Суд уважає недоведеним приватним виконавцем у цій справі незаконність мети можливого перетину кордону боржником, наявність дій боржника, направлених на ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, наявність умислу в його діях поряд з реальною можливістю виконати рішення суду.

Поряд з цим, в арсеналі приватного виконавця залишаються менш обтяжливі заходи впливу на боржника з метою спонукати його до виконання рішення суду, такі як: ініціювання кримінального провадження за ст. 382 КК України «Невиконання судового рішення», оголошення розшуку боржника або його привід (ст. 438 ЦПК України), вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи (ст. 439 ЦПК України) з метою відшукання майна боржника.

Приватний виконавець та його представник не навели доводів, чому за вказаних обставин не може бути застосований менш обтяжливий захід впливу на боржника.

Тому відмова у задоволенні подання приватного виконавця на цьому етапі виконавчого провадження відповідатиме принципам розумності та справедливості, як складовим основного принципу верховенства права. Інше буде свідчити про порушення цього принципу та становитиме надмірний тягар для боржника під час дії воєнного стану в Україні.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені 30.09.2024.

З огляду на викладене, керуючись ст. 18, 258-261, 353, 354, 441 ЦПК України, п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.10.2024.

Суддя К. А. Цирфа