печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року Печерського районного суду м. Києва Бусик О.Л.

при секретарі Романенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Іваницька Ольга Володимирівна, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року в справі № 757/16647/21-ц за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Іваницька О.В. звернулася до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у цивільній справі.

В обґрунтування вимог заяви представник заявника - адвокат Іваницька О.В. посилалась на те, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2020 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 41 025, 00 дол. США, що становить 1 038 368 грн. 95 коп.; інфляційні збитки у сумі 71 010 грн. 57 коп.; 3% річних у сумі 27 607 грн. 54 коп.; пеню, що складає 325 620 грн. 38 коп.

На виконання вказаного заочного рішення 02.10.2020 Печерським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 757/48965/19-ц. З метою примусового виконання зазначеного виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим А. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 та застосовано заходи примусового виконання рішення.

Постановою Київського апеляційного суду від 05.07.2022 у справі № 757/16647/21-ц задоволено апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В., ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2021 скасовано та ухвалено нове судове рішення. Задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А. В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 ; тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань покладених на нього згідно виконавчого листа №757/48965/19-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва 02.10.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 41 025,00 доларів США, що становить 1 038 368 грн. 95 коп., інфляційних збитків у сумі 71 010 грн. 57 коп., 3% річних у сумі 27 607 грн. 54 коп., пені у розмірі 325 620 грн. 38 коп., судового збору у розмірі 9 605 грн. 00 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А. В. від 15.11.2022 виконавчий лист № 757/48965/19-ц, виданий 02.10.2020 Печерським районним судом м. Києва, повернуто стягувачу на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». У подальшому постановою приватного виконавця Хоменка Вадима Валерійовича відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 757/48965/19-ц, виданого 02.10.2020 Печерським районним судом міста Києва.

Крім того, представником заявника подано доповнення до заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, відповідно до якого боржник продовжує погашати заборгованість перед стягувачем, та на підтвердження вищевказаного надано копію виписки по особовим рахункам від 30 вересня 2024 року.

В судове засідання представник заявника не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, вимоги клопотання підтримала та просила задовольнити.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, про розгляд клопотання повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи та додані до неї документи, дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2020 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 41 025, 00 дол. США, що становить 1 038 368 грн. 95 коп.; інфляційні збитки у сумі 71 010 грн. 57 коп.; 3% річних у сумі 27 607 грн. 54 коп.; пеню, що складає 325 620 грн. 38 коп.

На виконання вказаного заочного рішення 02.10.2020 Печерським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 757/48965/19-ц. З метою примусового виконання зазначеного виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим А. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 та застосовано заходи примусового виконання рішення.

Постановою Київського апеляційного суду від 05.07.2022 у справі № 757/16647/21-ц задоволено апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А. В.. ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2021 скасовано та ухвалено нове судове рішення. Задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А. В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 ; тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань покладених на нього згідно виконавчого листа №757/48965/19-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва 02.10.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 41 025,00 доларів США, що становить 1 038 368 грн. 95 коп., інфляційних збитків у сумі 71 010 грн. 57 коп., 3% річних у сумі 27 607 грн. 54 коп., пені у розмірі 325 620 грн. 38 коп., судового збору у розмірі 9 605 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Ці ж самі положення містяться в частині 1 ст. 441 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 сплатив кошти в сумі 449 136,63 грн на виконання виконавчого листа №757/48965/19-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва 02.10.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України допускається за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні

Системний аналіз зазначених положень ст. 441 ЦПК України дає суду можливість дійти висновку про те, що для обмеження особи у праві виїзду за межи України необхідно встановити умисне ухилення її від виконань зобов`язань, яке включає в себе обізнаність особи про наявність в неї зобов`язань та вчинення дій по ухиленню від їх виконання, а також наявність виконавчого провадження.

Згідно з п. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю вчасною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах, національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав чи свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» від 26.11.2009р. Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2013р. у справі «Хлюстов проти Росії». Згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Хлюстов проти Росії» від 11.07.2013р. ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано "автоматично", тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини переборної сили, події тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (зі змінами)від 21 січня 1994 року, яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 2, 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово обмежено право на виїзд з України, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

Державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

У свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні.

Також суд, вважає, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не є дієвою юридичною санкцією, яка в даному випадку зумовлює пришвидшення виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено обставини, за яких боржник визнає свій борг, не відмовляється його сплатити, готовий проводити переговори та обговорювати варіанти його погашення, частково та в міру можливості погашає заборгованість, яка в результаті зменшується, тобто на даний час відсутні факти ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань згідно з рішенням суду, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року в справі № 757/16647/21-ц за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», рішеннями ЄСПЛ від 11.07.2013р. у справі "Хлюстов проти Росії", від 26.11.2009р. у справі «Гочев проти Болгарії» ч. 2 ст.247, ст.ст. 260, 353, 441 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Іваницька Ольга Володимирівна, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року в справі № 757/16647/21-ц за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження виїзду ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України, застосовані постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року в справі № 757/16647/21-ц.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлений 03 жовтня 2024 року.

Суддя О.Л. Бусик