ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4364/24 Справа № 212/4819/23 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/4819/23 за позовом Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гордєвська Світлана Василівна,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року,

встановив:

У липні 2023 року Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 12 липня 2013 року перебував на посаді начальника дільниці спуску-підйому № 11 шахти «Октябрська» АТ «Кривбасзалізрудком».

13 вересня 2014 року з відповідачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

У період часу з березня 2014 року по лютий 2015 року ОСОБА_1 отримав товарно-матеріальні цінності, в тому числі, канати.

28 липня 2015 року проведеною перевіркою встановлено, що навіска канатів, отриманих в 2014-2015 роках на дільниці № 11 шахти «Октябрська», не проводилась.

Отже, в період часу з моменту одержання вищевказаних канатів по липень 2015 року ОСОБА_1 , неналежно виконуючи свої посадові обов`язки через несумлінне ставлення до них, в порушення своєї посадової інструкції та договору про повну матеріальну відповідальність, не використовуючи надані йому повноваження, не вжив заходів щодо збереження переданих йому товарно-матеріальних цінностей, а саме канатів у загальній кількості 6580 м вартість яких складає 920 811 грн (без врахування ПДВ).

Розмір збитків АТ «Кривбасзалізрудком», відповідно до проведеної експертом оцінки вартості канатів, складає 1 602 022,80 грн (у тому числі ПДВ 267 003,80 грн).

АТ «Кривбасзалізрудком» було подано цивільні позови про відшкодування шкоди у кримінальній справі 10 березня 2016 року та 16 серпня 2016 року, проте під час судового розгляду суд не взяв ці позови до уваги всупереч вимогам ст. 129 КПК України та 06 грудня 2021 року ухвалив вирок, яким ОСОБА_1 визнав винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, не вирішивши долю цивільного позову. Вказаний вирок залишений апеляційною інстанцією без змін із зазначенням про те, що потерпіла особа має право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства, і така можливість передбачена законодавством.

Враховуючи, що вирок, яким ОСОБА_1 визнано винуватим набрав чинності 28 липня 2022 року, позивачем не порушено строку позовної давності.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення суму грошових коштів у розмірі 1 602 265,80 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізький залізорудний комбінат» у відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення, 667 509 грн 50 коп. У задоволенні решти частини вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 6 675,10 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, передбачений ст. 233 КЗпП України, а саме строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Днем виявлення шкоди є день складання комісією ПАТ «Кривбасзалізрудком» акту про відсутність товарно-матеріальних цінностей від 29 липня 2015 року. Згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2021 року у справі по обвинуваченню ОСОБА_1 цивільний позов ПАТ «Кривбасзарізрудком» судом не приймався до розгляду. Таким чином, вважає, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права через вісім років з моменту початку перебігу позовної давності, а саме 29 липня 2015 року.

Позивачем не було надано доказів (відповідного процесуального рішення суду), що подані цивільні позови про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення були прийняті до розгляду з кримінальним провадженням, а також не надав доказів про визнання позивача у кримінальній справі цивільним позивачем, а відповідача та/або відповідача та ОСОБА_2 - цивільним відповідачем (цивільними відповідачами). Зважаючи на положення ч. 3 ст. 129 КПК, у суду, що розглядав кримінальну справу за обвинуваченням відповідача не було жодних правових підстав залишити цивільний позов позивача «без розгляду», тому судом і не приймалось дане процесуальне рішення.

Викладені обставини спростовують твердження про те, що цивільний позов позивача заявлений у кримінальному провадженні «залишено без розгляду», та, позивач безпідставно посилався на положення ст. 265 ЦК України як на підставу не зарахування до строку позовної давності часу від дня пред`явлення цивільного позову до набрання законної сили судовим рішенням про залишення позову без розгляду.

Апелянт зауважує на тому, що відлік строку для звернення до суду з даним позовом розпочинається з дня, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди (день проведення інвентаризації та складання інвентаризаційного опису) -28 серпня 2015 року, а не з дня ухвалення вироку судом 28 липня 2022 року або з дня повідомлення відповідачу про підозру 17 лютого 2016 року, як помилково зазначено в оскаржуваному рішенні.

Судом першої інстанції залишено поза увагою твердження відповідача про не надання позивачем документів на підтвердження фактичної відсутності канатів. Так, на підтвердження фактичної відсутності канатів позивачем надані копія Акту від 29 липня 2015 року, згідно якого комісією ПАТ «Кривбасзалізрудком» встановлено, що: «..навески канатов не проводились, сертификати качества канатов та копія Акту від 26 січня 2016 року, згідно якого комісією ПАТ «Кривбасзалізрудком» встановлено, що на території шахти «Октябрська», канати відсутні. Отже позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту відсутності канатів. У наданому представником позивача акті від 26 січня 2016 року зазначено про відсутність канатів «..на території шахти «Октябрська», проте вони могли бути без складення відповідних документів переміщені на територію інших шахт (структурних підрозділів), передані в користування іншим особам, відчужені тощо.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо наявності вини відповідача у заподіянні матеріальної шкоди, зазначив, що в матеріалах цивільної справи наявне письмові пояснення ОСОБА_1 , надані члену правління ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_3 , у яких він підтверджує отримання товарно-матеріальних цінностей канатів, та те, що за вказівкою в.о. головного механіка шахти ОСОБА_4 підписував фіктивні акти списання канатів O45 і O49 та не забезпечив схоронність довірених йому товарноматеріальних цінностей (а.с. 152). Аналогічне пояснення надав ОСОБА_4 (а.с. 152 зворотній бік). Слід зауважити, що текст зазначених пояснень ОСОБА_1 виготовлено за допомогою комп`ютерної техніки начальником відділу безпеки ОСОБА_5 , при цьому текст пояснень ОСОБА_4 є аналогічним за змістом (дублює слово в слово текст пояснень відповідача). Необхідно зазначити, що згідно з наданими позивачем цивільними позовами, вироком суду, а також висновками суду в оскаржуваному рішенні, вини відповідача в заподіянні позивачу шкоди полягає у тому, що він не проконтролював навішування канатів, проте, згідно змісту цивільного позову підставою відшкодування шкоди є викрадення та вивезення канатів, які допустила інша особа - начальник охорони шахти Октябрьська ОСОБА_2 .

Крім того, для визначення ступеня вини кожного працівника у заподіянні шкоди, треба аналізувати дії не тільки ОСОБА_4 , а й наступних працівників, діями (бездіяльністю) яких завдано шкоду: механіків дільниці № 11 шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізорудком», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дії яких (згідно постанови прокуратури міста Кривого рогу про виділення матеріалів досудового розслідування від 20 жовтня 2015 року призвели до незаконного списання вказаних канатів та їх вивезення; ОСОБА_2 , який допустив викрадення та вивезення канатів, про що зазначав Дніпровський апеляційний суд в Ухвалі від 28 липня 2022 року, а саме: Судом були зроблені наступні висновки, які необхідно було враховувати під час стягнення матеріальної шкоди: «…викрадення вказаних канатів обвинуваченому не інкриміноване….»; «…..для з`ясування обсягу цивільноправової відповідальності обвинуваченого є необхідним вирішення питання про його відмежування від цивільно-правової відповідальності інших осіб, зокрема начальника охорони шахти Октябрьська Старовойтова С.Л., тобто розгляд питання щодо осіб, які не є учасниками даного кримінального провадження….» Також в Ухвалі було зазначено, що: « з матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого від 29.06.2016 року (т. 3 а.с. 101-103) матеріали щодо ОСОБА_2 були виділені у самостійне провадження, а отже відповідальність останнього є предметом іншого кримінального провадження….».

Апелянт вказує на те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження розміру шкоди, спричиненого відповідачем, а посилання суду на «Отчет об оценки Ущерба от хищения» ПП «Персей» від 23 липня 2015 року, як на доказ підтвердження розміру збитків з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, є безпідставним та протиправним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти її задоволення та вважає за необхідне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 12 липня 2013 року займав посаду начальника дільниці спуску-підйому № 11 шахти «Октябрська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

13 вересня 2014 року між ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ОСОБА_1 був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з умовами якого ОСОБА_1 , як начальник дільниці № 11, який виконує роботу, пов`язану з прийманням, збереженням, обробкою та застосуванням в процесі роботи переданих йому матеріальних цінностей, прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження довірених йому підприємством матеріальних цінностей (а.с. 36).

Відповідно копії Акту від 29 липня 2015 року, комісією, створеною на підставі розпорядження № 245 від 28 липня 2015 року, проведено перевірку дільниці № 11 ш. «Октябрська» на предмет фактичного використання стальних канатів, отриманих в 2014-2015 роках, та встановлено, що на дільниці № 11 канат 45,0-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 1260 м, отриманий 11 березня 2014 року, канат 45,0-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 1260 м, отриманий 10 червня 2014 року, канат 45,0-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 1260 м, отриманий 10 червня 2014 року, канат 49,0 НОМЕР_1 (170) у кількості 670 м, отриманий 02 лютого 2015 року, канат 49,0 НОМЕР_1 (170) у кількості 670 м, отриманий 02 лютого 2015 року, канат Метапласт 45,5-Б-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 1460 м, отриманий 24 лютого 2015 року. Роботи по навішуванню в стволах вищевказаних канатів на дільниці не здійснювалися (а.с. 154).

Згідно зі звітом про оцінку матеріальних цінностей, проведеної 23 липня 2015 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «Персей», шкода від розкрадання матеріальних цінностей: канату 45,0-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 1260 м, канату 45,0-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 1260 м, канату 45,0- НОМЕР_2 (180) у кількості 1260 м, канату 49,0 НОМЕР_1 (170) у кількості 670 м, канату 49,0 НОМЕР_1 (170) у кількості 670 м, канату металопл. 45,5-Б-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 1460 м, склала 1 335 019 грн без ПДВ (а.с. 23-24).

За висновком судово-економічної експертизи № 26-15, проведеної в рамках кримінального провадження за № 0000367, складеного судовим експертом Лябах Н.М. 29 жовтня 2015 року, документально підтверджується нестача товарно-матеріальних цінностей, а саме канатів загалом у кількості 6 580 м, отриманих матеріально-відповідальною особою зі складу ш. «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» підзвіт. Відповідно до даних первинних документів бухгалтерського обліку ПАТ «Кривбасзалізрудком» вартість канатів у кількості 6 580 м складає 920 811 грн (без врахування ПДВ). Розмір збитків ПАТ «Кривбасзалізрудком відповідно до проведеної експертом оцінки вартості канатів, складає 1 602 022,80 грн (у тому числі ПДВ 267 003,80 грн (а.с.158-167).

22 липня 2015 року Криворізьким МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, на підставі заяви ПАТ «Кривбасзалізрудком» від 22 липня 2015 року, внесені відомості про кримінальне правопорушення за № 0000367 за ч. 1 ст. 366 КК України про те, що начальник дільниці № 11 шахти «Октябрська» ОСОБА_1 , будучи службовою особою, разом з невстановленими особами, в період часу 2014-2015 років, шляхом внесення недостовірних відомостей до виробничих звітів про списання матеріалів вчинив розтрату товарно-матеріальних цінностей, що спричинило матеріальні збитки ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с.151).

В матеріалах цивільної справи наявне письмові пояснення ОСОБА_1 , надані члену правління ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_3 , у яких він підтверджує отримання товарно-матеріальних цінностей канатів, та те, що за вказівкою в.о. головного механіка шахти ОСОБА_4 підписував фіктивні акти списання канатів o45 і o49 та не забезпечив схоронність довірених йому товарно-матеріальних цінностей (а.с.152).

Аналогічне пояснення надав ОСОБА_4 (а.с.152 зворотній бік).

Постановою прокурора прокуратури м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2015 року виділено з матеріалів досудового розслідування за № 0000367 від 22 липня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України в окреме провадження за ч. 2 ст. 367 КК України щодо службової недбалості начальника дільниці № 11 шахти «Октябрська» ОСОБА_1 , внесені відомості в ЄРДР за №0000589 від 30 жовтян 2015 року (а.с. 168-172).

20 січня 2016 року представник ПАТ «Кривбасзалізрудком» звернувся із заявою про залучення до кримінального провадження № 0000589 від 30 жовтня 2015 року представника потерпілого ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с.173).

17 лютого 2016 року у кримінальному провадженні № 0000589 від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України за ознаками службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки (а.с.178-179).

10 березня 2016 року ПАТ «Кривбасзалізрудком» вперше звернулося з позовом про визнання цивільним позивачем та відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином у кримінальному провадженні № 0000589 від 30 жовтян 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який у подальшому через неодноразові повернення судом обвинувальних актів, визначення підсудності, виділення матеріалів досудового розслідування стосовно ОСОБА_2 , не знайшов свого вирішення (а.с.118-125).

16 серпня 2016 року ПАТ «Кривбасзалізрудком» повторно звернулося з позовом визнання цивільним позивачем та відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином у кримінальному провадженні № 0000589 від 30 жовтня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_1 (а.с.176).

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року, який залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2022 року та постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за ознаками службової недбалості, тобто неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, призначено покарання, від якого звільнено на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.с.9-21).

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те, що він, обіймаючи посаду начальника дільниці спуску-підйому № 11 шахти «Октябрська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», тобто будучи службовою особою, всупереч посадової інструкції, договору про повну індивідуальну відповідальність від 13 вересня 2014 року, укладеного між ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та засудженим, неналежно виконував свої обов`язки через несумлінне ставлення до них, чим завдав шкоди охоронюваним інтересам юридичної особи на суму, яка більш ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є тяжкими наслідками.

Так, ОСОБА_1 , обіймаючи зазначену вище посаду, відповідно до відомостей лімітно-забірних карток за березень, червень 2014 року та лютий 2015 року одержав, серед інших товарно-матеріальних цінностей, зі складу підприємства ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» канати 45,0-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 1260 м, 45,0-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 2520 м, 49,0 ГЛ-В-Н-Р 1670 (170) у кількості 1340 м та канат Метапласт 45,5-Б-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 1460 м.

У подальшому ОСОБА_1 не проконтролював, що навішування цих канатів відповідно до накладних вимог на відпуск (внутрішнє переміщення на дільниці шахти) не здійснювалося, не вжив заходів по збереженню переданих йому товарно-матеріальних цінностей, внаслідок чого за результатами перевірки комісія, утворена на підставі розпорядження від 28 липня 2015 року № 245, встановила факт не використання стальних канатів за їх цільовим призначенням та їх нестачу на підприємстві. У результаті вищезазначеного, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» було завдано збитків.

Як зазначено у вироку, цивільний позов ПАТ «Кривбасзалізрудком» до ОСОБА_1 судом не приймався до розгляду, а тому судом роз`яснено право звернення до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди у загальному порядку.

У своїй ухвалі від 28 липня 2022 року Дніпровський апеляційний суд, аналізуючи доводи апеляційної скарги представника потерпілого на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2021, року зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що цивільний позов ПАТ «Кривбасзалізрудком» судом першої інстанції прийнятий до розгляду не був, про що зазначено у вироку, а отже щодо нього не здійснювався судовий розгляд, не з`ясовувалися обставини і підстави цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 , що істотно відрізняються від кримінально-правового аспекту вчиненого діяння, а також не приймалося рішення по суті позову, яке може бути перевірене в апеляційному порядку.

Колегія суддів звернула увагу на те, що для з`ясування обсягу цивільно-правової відповідальності обвинуваченого є необхідним вирішення питання про його відмежування від цивільно-правової відповідальності інших осіб, зокрема начальника охорони шахти «Октябрьська» Старовойтова С.Л., тобто розгляд питання щодо осіб, які не є учасниками даного кримінального провадження, що також об`єктивно унеможливлює вирішення цивільного позову у межах апеляційного розгляду.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну підприємству, у зв`язку з вчиненням останнім кримінального правопорушення під час виконання трудових обов`язків.

Таким чином, позивач фактично просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну позивачеві злочином, що вчинений відповідачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстації виходив з того, що ОСОБА_1 позивачу завдана шкода діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, тобто відповідач вчинив вказані дії внаслідок чого позивачем було понесено матеріальні збитки у вигляді нестачі товарно-матеріальних цінностей, довірених відповідачу, за умови порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків (службова недбалість), необережної форми вини в його діях, прямого причинного зв`язку між протиправною та винною бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала, а тому відповідач має нести матеріальну відповідальність на підставі ст. 134 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.

Повна матеріальна відповідальність працівників це покладення на працівника обов`язку повністю відшкодувати заподіяну підприємству, установі, організації пряму дійсну шкоду без будь-яких обмежень. Повна матеріальна відповідальність покладається, зокрема, на працівників, дії яких мають ознаки правопорушень, що переслідуються у кримінальному порядку.

Згідно зі статтею 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 463/4040/15-ц (провадження № 61-23441св18) та у постанові від 26 липня 2021 року у справі № 592/8140/20 (провадження № 61-7226св21).

Отже, відшкодування шкоди, заподіяної працівником підприємству, врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 463/4040/15-ц (провадження № 61-23441св18).

Для покладення відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП достатнім встановити не факт притягнення працівника до кримінальної відповідальності, а наявності в його діях складу злочину. Відповідальність працівника за пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП виникає за умови, що злочинний характер його діянь (наприклад, кваліфікація за відповідними статтями КК: необережне знищення або пошкодження майна (стаття 196 КК); порушення обов`язків щодо охорони майна (стаття 197 КК); службова недбалість (стаття 367 КК); злочини у сфері господарської діяльності (розділ VII КК)) підтверджено у встановленому порядку вироком суду.

Відповідно статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Судом першої інстанцїі встановлено, що вироком Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року, який залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2022 року та постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за ознаками службової недбалості, тобто неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, призначено покарання, від якого звільнено на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.с.9-21).

Вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, наслідком якого стало заподіяння матеріальної шкоди підприємству, у трудових відносинах з яким перебував ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з урахуванням положень КЗпП України, оскільки на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем, а тому на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої матеріальної шкоди позивачу за вчинення кримінального правопорушення, вина у вчинені якого встановлена вироком суду.

Погоджується колегія суддів і з визначеним судом першої інстанції розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушення, яка підлягає відшкодуванню позивачем, з огляду на те, що розмір збитків був визначений у кримінальному провадженні як суб`єктом оціночної діяльності ПП «Персей», так і судовим експертом Лябах Н.М., а саме 1 335 019 гривень, без врахування ПДВ.

З огляду на те, що положеннями Податкового кодексу України, яким визначено, що об`єктом обкладення ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України (пп. 185.1 ПК України), проте не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням унаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів (пп. 14.1.191в ПК України), на суму відшкодування збитків ПДВ не нараховують, оскільки не відбувається поставки товарів (робіт, послуг), переходу права власності чи розпорядження товарами до крадія, тобто відсутній об`єкт оподаткування.

Отже, в даному випадку загальний розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, становить 1 335 019 грн.

Разом з тим, згідно зі ст. 135 КЗпП України межі матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством.

Відповідно ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Єдиний держаний реєстр судових рішень містить ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, постановлену у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000367 від 22 липня 2015 року, якою головного механіка шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, кримінальне провадження по обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України закрито.

З вказаної ухвали вбачається, що ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді головного механіка шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізорудком», будучи службовою особою, маючи умисел направлений на внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а саме: Акт від 19 лютого 2015 року щодо заміни канату метапласт-45,5-Ш-ГЛ-В-Ж-Н в КПУ №1 у кількості 2920 м, Акт від 22 лютого 2015 року щодо заміни канату 49,0-ГЛ-В-Н-Р-1670(170) в КПУ ш. «Слепая-Октябрьская» у кількості 670 м, Акт від 15 лютого 2015 року щодо заміни канату 49,0-ГЛ-В-Н-Р-1670(170) в КПУ ш. «Слепая-Октябрьская», достовірно знаючи, що роботи по заміні канатів не проводились вніс завідомо неправдиві відомості до вказаних вище офіційних документів, а саме підтвердив факт заміни канатів.

З огляду на наведені обставини, враховуючи позицію суду апеляційної інстанції, викладену в ухвалі від 28 липня 2022 року щодо необхідності з`ясування обсягу відповідальності ОСОБА_1 та вирішення питання про його відмежування від відповідальності інших осіб, а також відсутність обставин та доказів підтверджуючих, що шкода заподіяна злочинними діями ОСОБА_1 , вчиненими з корисливою метою, необережну форму вини в його діях, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 50 відсотків від визначеної суми, а саме в розмірі 667 509 грн 50 коп.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, передбачений ст. 233 КЗпП України, а саме строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Днем виявлення шкоди є день складання комісією ПАТ «Кривбасзалізрудком» акту про відсутність товарно-матеріальних цінностей від 29 липня 2015 року. Згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2021 року у справі по обвинуваченню ОСОБА_1 цивільний позов ПАТ «Кривбасзарізрудком» судом не приймався до розгляду. Таким чином, вважає, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права через вісім років з моменту початку перебігу позовної давності, а саме 29 липня 2015 року.

Законодавством про працю врегульовано строк звернення до суду у справах щодо трудових відносин.

Власник або уповноважений ним орган мають право звернутися до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, не пізніше одного року з дня виявлення такої шкоди. Строк звернення до суду власника або уповноваженого ним органу з вимогою до працівника про відшкодування матеріальної шкоди застосовується незалежно від заяви сторін. Цей строк не переривається та не зупиняється.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.

Зібрані докази вказують на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» вперше звернувся до суду з позовом, у тому числі до ОСОБА_1 у березні 2016 року, у подальшому через неодноразові повернення обвинувальних актів, виділення матеріалів досудового розслідування, визначення підсудності кримінального провадження, позивач повторно звернувся із позовом до ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 214/3642/16 у серпні 2016 року.

Вказаний позов не був розглянутий судом при ухваленні остаточного рішення у справі, а тому відповідно до ст. 128 КПК України, протягом року після набрання вироком законної сили 28 липня 2022 року, яким встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, наслідком якого було заподіяння шкоди підприємству, ПАТ «Кривбасзалізрудком» звернувся з цим позовом до суду у порядку цивільного судочинства, в межах строків, визначених ст. 233 КЗпП України.

Також, колегією суддів не прймаються до уваги доводи апеляційної скраги представника відповідача про те, що річний строк позовної давності для звернення з позовом до суду необхідно відраховувати з дати складення та затвердження акту 29 липня 2015 року, оскільки відповідно до цього акту було встановлено отримання канатів на дільницю № НОМЕР_3 і невиконання робіт по їх навішуванню у стволах, проте у цьому акті не встановлено відсутність (нестача) товарно-матеріальних цінностей, причина їх відсутності, а також не встановлений працівник, діями або бездіяльністю якого спричинені збитки підприємству, що могло б слугувати підставою для звернення до суду з позовом до такого працівника.

Таким днем у розумінні ст. 233 КЗпП України може бути, зокрема повідомлення працівника про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто днем виявлення шкоди, заподіяної саме ОСОБА_1 є день повідомлення йому про підозру 17 лютого 2016 року, і ПАТ «Кривбасзалізрудком» в серпні 2016 року скористалося своїм правом на звернення до суду протягом встановленого річного строку з позовом, який не був розглянутий у межах кримінального провадження з незалежних від потерпілого причин, що дало підстави позивачу звернутися до суду з позовом у порядку цивільного судочинства відповідно до положень ст. 128 КПК України, і про таке його право було зазначено апеляційною інстанції при розгляді апеляції на вирок суду.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту відсутності канатів, оскільки вина відповідача у завданні позивачеві матеріальних збитків підтверджена Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року, який залишено без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2022 року та постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року.

Вказаним вироком вставнолено, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду начальника дільниці спуску-підйому № 11 шахти «Октябрська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», будучи службовою особою, яка уклала з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» договір про повну індивідуальну відповідальність від 13 вересня 2014 року, відповідно до відомостей лімітно-забірних карток за березень, червень 2014 року та лютий 2015 року одержав, серед інших товарно-матеріальних цінностей, зі складу підприємства ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» канати 45,0-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 1260 м, 45,0-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 2520 м, 49,0 ГЛ-В-Н-Р 1670 (170) у кількості 1340 м та канат Метапласт 45,5-Б-ГЛ-В-Н-Р 1770 (180) у кількості 1460 м.

Також вироком встанволено, що у подальшому ОСОБА_1 не проконтролював, що навішування цих канатів відповідно до накладних вимог на відпуск (внутрішнє переміщення на дільниці шахти) не здійснювалося, не вжив заходів по збереженню переданих йому товарно-матеріальних цінностей, внаслідок чого за результатами перевірки комісія, утворена на підставі розпорядження від 28 липня 2015 року № 245, встановила факт не використання стальних канатів за їх цільовим призначенням та їх нестачу на підприємстві. У результаті вищезазначеного, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» було завдано збитків.

Отже, відповідач вчинив вказані дії внаслідок чого позивачем було понесено матеріальні збитки у вигляді нестачі товарно-матеріальних цінностей, довірених відповідачу, за умови порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків (службова недбалість), необережної форми вини в його діях, прямого причинного зв`язку між протиправною та винною бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала, а тому відповідач має нести матеріальну відповідальність на підставі ст. 134 КЗпП України.

Посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження розміру шкоди, спричиненого відповідачем, а посилання суду на «Отчет об оценке Ущерба от хищения» ПП «Персей» від 23 липня 2015 року, як на доказ підтвердження розміру збитків з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, є безпідставним та протиправним спростовуються висновком судово-економічної експертизи № 26-15, проведеної в рамках кримінального провадження за №0000367, складеного судовим експертом Лябах Н.М. 29 жовтня 2015 року, яким документально підтверджується нестача товарно-матеріальних цінностей, а саме канатів загалом у кількості 6 580 м, отриманих матеріально-відповідальною особою зі складу ш. «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» підзвіт. Відповідно даних первинних документів бухгалтерського обліку ПАТ «Кривбасзалізрудком» вартість канатів у кількості 6 580 м складає 920 811 грн (без врахування ПДВ). Розмір збитків ПАТ «Кривбасзалізрудком відповідно до проведеної експертом оцінки вартості канатів, складає 1 602 022,80 грн (у тому числі ПДВ 267 003,80 грн (а.с.158-167).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що визначення ступеня вини кожного працівника у заподіянні шкоди, треба аналізувати дії не тільки ОСОБА_4 , а й наступних працівників, діями (бездіяльністю) яких завдано шкоду: механіків дільниці № 11 шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізорудком», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дії яких (згідно постанови прокуратури міста Кривого рогу про виділення матеріалів досудового розслідування від 20 жовтня 2015 року призвели до незаконного списання вказаних канатів та їх вивезення; ОСОБА_2 , який допустив викрадення та вивезення канатів були враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, та суд, вирішуючи питання про відмежування ОСОБА_1 від відповідальності інших осіб, а також відсутність обставин та доказів підтверджуючих, що шкода заподіяна злочинними діями ОСОБА_1 , вчиненими з корисливою метою, необережну форму вини в його діях, з`ясувавши обсяг відповідальності ОСОБА_1 , дійшов обгрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку відшокдування 50 відсотків від визначеної суми збитків, а саме в розмірі 667 509 грн 50 коп.

На підстві викладеного вище колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гордєвська Світлана Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста