Справа № 135/1113/24
Провадження № 2/135/375/24
РІШЕННЯ

іменем України

26.09.2024 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ладижині Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. Виклад позиції позивача.

04.09.2024 ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту на загальну суму 24216 грн 26 коп.

Дана позовна заява мотивована тим, що 24.03.2021 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 556612, відповідно до якого, кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 18750,00 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на банківську карту позичальника в порядку передбаченому умовами договору кредиту, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту в строк до 24.03.2022 та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та строки, визначені пунктами 1.4.-1.5 договору кредиту.

Підписанням договору кредиту відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі з Правилами надання коштів у позику, які розміщені на офіційному сайті та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Правилами надання коштів у позику, передбачено що Договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником, у відповідності до вимог ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч. 6 ч. 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору кредиту, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

26.11.2021 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-11/2021, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у т.ч. за Договором про надання споживчого кредиту № 556612 від 24.03.2021, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та позичальником, яким є ОСОБА_1 .

У свою чергу ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників за кредитними договорами ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, у т.ч. за кредитним договором № 556612 від 24.03.2021, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та позичальником, яким є ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 10.08.2024, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 24216 грн 26 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 15424 грн 64 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 8791 грн 62 коп. За таких обставин просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту № 556612 від 24.03.2021 у розмірі 24216 грн 26 коп., а також 3028,00 грн судового збору та 9000,00 грн витрат на правову допомогу.

2. Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі в зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

На обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують передачу грошових коштів за кредитним договором, а також наявність та розмір боргу. Натомість надані позивачем розрахунки заборгованості не є належними доказами суми заборгованості, оскільки з них в принципі не можливо встановити формування заборгованості та її складові. Також надані розрахунки заборгованості по кредитним договорам містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Окрім того вказує на те, що надана позивачем квитанція не може бути прийнята як належний, достовірний та достатній доказ перерахування відповідачу коштів відповідно до умов договору позики, оскільки будь-яких доказів того, що вказана банківська картка відкрита на ім`я відповідача та належить йому, матеріали справи не містять. Також вказує на неправомірне нарахування позивачем відсотків відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування. Натомість зазначає, що в даному випадку позивачем не було пред`явлено позовної вимоги в стягненні компенсації згідно ст. 625 ЦК України. Також на її думку позивачем не було надано належних та допустимих доказів понесення витрат за надання правничої допомоги.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду.

Ухвалою суду від 05.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

19.09.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

У судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позовній заяві зазначила, що просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. При цьому, на адресу суду відповідача надіслав відзив з викладенням своєї позиції щодо заявлених вимог.

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При вирішені питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності сторін суд враховує, що строки для подання заяв по суті справи, визначених статтями 191, 193, 199 ЦПК України сплинули.

Поряд з цим, частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За вказаних фактичних обставин справи, а також наявності доказів своєчасного та належного повідомлення сторін про час, день та місце розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами, а також висловили свої позиції у позові та відзиві.

За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 24 березня 2021 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 556612 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 18750,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 24 березня 2022 року (а.с. 6 - 7).

Також того ж дня ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту та Графік платежів до договору (а.с. 8-9).

Так, згідно п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту/загальний розмір/ складає 18750,00 грн. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 365 днів, з кінцевим терміном повернення 24.03.2022 року.

Тип процентної ставки встановлювався у фіксованій формі. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежала від періоду її встановлення та становила: за перший день користування кредитом (включно) - 25 % в день (9125 % річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85 % річних (п. 1.5 Договору).

Відповідно до п. 2.1 договору № 556612 про надання споживчого кредиту від 24.03.2021 року кошти кредиту надаються ТОВ «Слон Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування: у розмірі 15 000 грн за реквізитами вказаної у ньому платіжної картки, або надані Товариству іншим шляхом, в тому числі, через засоби зв`язку.

На виконання вказаної умови позивач надав суду лист від iPay.ua сервіс онлайн платежів № 2646_58 від 23-05-2024, що відповідно до укладеного договору на переказ коштів ФК-П19/09-06 від 30.09.2019 було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта: 24-03-2021 14:11:08 на суму 15 000 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 84060633, призначення платежу: зарахування 15 000 грн на НОМЕР_2 (а.с. 9 зворіт).

Крім того п. 2.1 договору № 556612 про надання споживчого кредиту від 30 травня 2021 року передбачено, що кошти кредиту надаються ТОВ «Слон Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 3750 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору.

Отже, безготівкове перерахування суми кредиту ТОВ «Слон Кредит» для задоволення споживчих потреб ОСОБА_1 підтверджено належними доказами.

На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Слон Кредит» позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 556612 від 24.03.2021, згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 за кредитом станом на 24.03.2022 становить 19 977 грн 66 коп., з яких: 15 424 грн 64 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4 553 грн 02 коп сума заборгованості за відсотками (а.с. 10).

26.11.2021 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-11/2021, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами кредиту, у т.ч. за Договір про надання споживчого кредиту № 556612 від 24.03.2021, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та позичальником, яким є ОСОБА_1 (а.с. 13-14).

За даним договором ТОВ «Слон кредит» (Клієнт) зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги в сумі 14517355,38 грн, а ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між клієнтами і боржниками. Укладанням цього Договору Клієнт гарантував, що йому належить право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників.

За вказаним договором ТОВ «Вердикт Капітал» одержав право замість ТОВ «Слон Кредит» вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається (п. 2.4 договору факторингу).

Відповідно до Додатку реєстру боржників до договору факторингу № 26-11/2021 від 26.11.2021 (а.с. 16-17) та Витягу нього (а.с. 18), ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги, в т.ч. і до Відповідача у розмірі 19977 грн 66 коп.

На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТзОВ «Вердикт капітал» позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 556612 від 24.03.2021, за період з 26.11.2021 по 10.03.2023, згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 за кредитом станом на 10.03.2023 становить 24216 грн 26 коп, з яких: 15424 грн 64 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4553 грн 02 коп сума заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 4238 грн 60 коп сума заборгованості за відсотками після дати відступлення права вимоги (а.с. 11).

10.03.2023 між ТзОВ «Вердикт капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено Договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт капітал» відступило ТзОВ «Коллект Центр» право вимоги до Боржників вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 19-21).

Відповідно до реєстру боржників від 10.03.2023 до Договору факторингу № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 (а.с. 23-24) та Витягу з нього (а.с. 25), ТзОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 24216 грн 26 коп.

На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТзОВ «Коллект Центр» позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 556612 від 24.03.2021, за період з 10.03.2023 по 10.08.2024, згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 за кредитом станом на 10.08.2024 становить 24216 грн 26 коп, з яких: 15424 грн 64 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8791 грн 62 коп сума заборгованості за відсотками після дати відступлення права вимоги (а.с. 12).

Станом на день розгляду справи та ухвалення рішення борг позивачу не повернутий.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Так, згідно із статті 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що кредитний договір № 556612 від 24.03.2021, укладено між відповідачем та фінансовою установою в електронній формі.

При укладенні вищевказаного кредитного договору, його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору.

Також безготівкове перерахування суми кредиту ТОВ «Слон Кредит» для задоволення споживчих потреб ОСОБА_1 підтверджено належними доказами.

Так, на виконання вказаної умови позивач надав суду лист від iPay.ua сервіс онлайн платежів № 2646_58 від 23-05-2024, що відповідно до укладеного договору на переказ коштів ФК-П19/09-06 від 30.09.2019 було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта: 24-03-2021 14:11:08 на суму 15 000 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 84060633, призначення платежу: зарахування 15 000 грн на карту НОМЕР_1 (а.с. 9 зворіт).

Крім того п. 2.1 договору № 556612 про надання споживчого кредиту від 30 травня 2021 року передбачено, що кошти кредиту надаються ТОВ «Слон Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 3750 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 Договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

За змістом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд приходить до висновку, що на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Слон Кредит», у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором кредиту № 556612 від 24.03.2021 утворилася заборгованість в сумі 19977 грн 66 коп., з яких: 15424 грн 64 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4553 грн 02 коп сума заборгованості за відсотками.

При цьому відсотки за користування кредитом були нараховані первісним кредитором виключно в межах строку кредитування - з 24.03.2021 по 24.03.2022. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований.

Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Як зазначалось вище, ТОВ «Вердикт Капітал» придбало права вимоги до боржника - відповідача у справі на суму 19977 грн 66 коп.

Згідно зі статями 512,514 ЦК України первісний кредитор має право відступити свої права вимоги новому кредитору лише в тому обсязі, які існували у первісного кредитора. При цьому, право вимоги має бути дійсним та існуючим станом на момент такого відступлення.

Майбутня вимога (вимога, що може виникнути в майбутньому) не може бути предметом договору про відступлення права вимоги.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

При цьому, суд зауважує, що обставини укладення та відповідність вимогам закону договору факторингу, укладеного між позивачем та ТОВ «Слон Кредит» 26.11.2021 року, не є предметом спору у даній цивільній справі, у тому числі не є предметом дослідження розмір придбаного ТОВ «Вердикт Капітал» боргу ОСОБА_1 на загальну суму 19977 грн 66 коп., який складається з 15424 грн 64 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4553 грн 02 коп сума заборгованості за відсотками.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2022 року в справі № 587/167/21 (провадження № 61-13200св21) вказано, що: «Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Як зазначалось вище, ТОВ «Слон Кредит» продало ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до ОСОБА_1 виключно в частині заборгованості на суму 19977 грн 66 коп., який складається з 15424 грн 64 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4553 грн 02 коп сума заборгованості за відсотками.

Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також передбачений договором факторингу № 26-11/2021 від 26 листопада 2021 року обсяг прав нового кредитора, який обмежений виключно правом грошової вимоги у межах боргу ОСОБА_1 на загальну суму 19977 грн 66 коп., що прямо передбачено п. 2.3 та п. 2.4 договору, ТОВ «Вердикт Капітал» не мало права здійснювати нарахування стягнення процентів за користування кредитом після 26.11.2021.

Отже, за відсутності доказів сплати заборгованості за кредитним договором ні первісному, ні новому кредитору, заборгованість у сумі 19977 грн 66 коп., який складається з 15424 грн 64 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4553 грн 02 коп сума заборгованості за відсотками підлягає стягненню на користь нового кредитора ТОВ «Коллект Центр».

Право продовжувати нараховувати проценти за користування кредитом ТОВ «Вердикт Капітал», як новий кредитор, за умовами договору факторингу № 26-11/2021 від 26 листопада 2021 року не набуло, а отже право вимого в цій частині не перейшло до іншого нового кредитора ТОВ «Коллект Центр», а тому позовні вимоги про стягнення 4238,60 грн боргу по процентам за користування кредитом згідно з умовами договору про надання споживчого кредиту є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, у достатньому обсязі для ухвалення рішення по суті, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 556612 від 24.03.2021 в сумі 19977 грн 66 коп., який складається з 15424 грн 64 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4553 грн 02 коп сума заборгованості за відсотками.

У задоволенні інших позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 29 зворіт - 34).

Однак, проаналізувавши кожну складову наданої адвокатами правової допомоги на предмет її обґрунтованості та розумності, суд прийшов до наступних висновків.

Сторони у своїх твердженнях, які викладені відповідно у відзиві та відповіді на відзив вказують на незначну для них складність справи.

Суд зі своєї сторони також констатує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а від так заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу - 9000 грн є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору так як матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є не складною, враховуючи усталену практику. При цьому адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених ними.

Отже, керуючись принципами справедливості, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, тобто відповідністю понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною, конкретних обставин справи, суд вважає, що визначений позивачем до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється спів мірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи,а також є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у аналогічних справах, обсяг наданих представником позивача послуг не відповідає критерію реальності, а відтак приходить до висновку про часткове задоволення вимог в цій частині та стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

Щодо судового збору.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3028, 00 гривень, що підтверджується платіжним документом від 28.08.2024 (а.с. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2497 грн 79 коп. гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (82,49 %). Решту судового збору в сумі 530,21 гривень слід залишити за позивачем.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 206, 229, 258, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 556612 від 24.03.2021 у розмірі 19977 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) гривень 66 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 2497 (дві тисячі чотириста дев`яносто сім) гривень 79 копійок та 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Згідно зі статтями 273,354,355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ім`я (найменування) сторін:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», місце знаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ, 01133, );

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місяця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя