КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 761/9122/24

номер провадження №22-ц/824/15614/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
розглянуву відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року /суддя Волошин В.О./

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення інфляційних збитків, трьох відсотків річних, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала вказана цивільна справа. Позивачка просила стягнути з відповідача інфляційні втрати, 3% річних та відшкодувати моральну шкоду у зв`язку з тривалим невиконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 жовтня 2021р. у справі №640/14949/21.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року провадження у справі закрито. /а.с. 50-51/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду у новому складі суду, вирішити питання судового збору.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано предмету позову. Зокрема, позивач визначив предмет спору: «про стягнення інфляційних збитків, трьох відсотків річних та моральної шкоди за невиконання грошового зобов`язання», означивши при цьому, що питання щодо визначення суми основного боргу позивачем вже вирішено в рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2021 року по справі №640/14949/21. Тобто, в позовній заяві позивачем поставлено виключно питання щодо «відшкодування збитків», а не щодо «відшкодування шкоди». Таким чином, з урахуванням правової позиції ВП ВС, визначеної п. 24.5.5 Постанови ВП ВС від 09.11.2023 року у справі №420/2411/19, вимог ст.16 ЦК України, вимог ст. 5 КАС України, а також вимог ч. 5 cт. 21 КАС України, апелянт наголошувала, що «відшкодування збитків» та «відшкодування шкоди» мають різну правову природу; в порядку адміністративного судочинства «відшкодування збитків» можливе лише тоді, коли воно поєднане з вимогою щодо «відшкодування шкоди»; «відшкодування збитків», якщо воно заявлене в позові без вимоги «відшкодування шкоди», можливе виключно в порядку цивільного судочинства, оскільки норми ст. 5 КАС України не передбачають такого способу захисту як «відшкодування збитків», в той час, як п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначає «відшкодування збитків» в якості самостійного способу захисту цивільного права. Отже, апелянт звернулась з вимогами, що підлягають розгляду виключно в порядку цивільного судочинства.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що зі змісту позовних вимог, позивачка просила суд: стягнути з відповідача інфляційні втрати, 3% річних та відшкодувати моральну шкоду у зв`язку з тривалим невиконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 р. у справі №640/14949/21.

Закриваючи провадження у справі, виходячи з того, що такі вимоги повинні розглядатись судом адміністративної юрисдикції, суд першої інстанції вірно взяв до уваги правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 р. у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19), про те, що аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України ВП ВС дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Таким чином, враховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягав розгляду основний спір.

Вказане також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2023 р., справа №420/2411/19.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, оскільки заявлені позовні вимоги є похідними від основного спору щодо перерахунку соціальних виплат (пенсії), який розглядався за правилами адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, за правилами якого був розглянутий основний спір.

Доводи апеляційної скарги, про те, що в позовній заяві позивачем поставлено виключно питання щодо «відшкодування збитків», а не щодо «відшкодування шкоди», у зв`язку з чим спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, апеляційним судом відхиляються з огляду, що це не відмінює акцесорної таких вимог. Відшкодуванням збитків позивачка визначає невиконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 р. у справі №640/14949/21.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: