"24" вересня 2024 р. Справа № 363/2051/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючогосудді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Мацьовитій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

представник позивачки звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачкою договірних зобов`язань по поверненню грошових коштів, в зв`язку з чим порушує питання про стягнення з останньої заборгованості за договором позики в загальному розмірі 10 331 доларів США 31 центів та 08 євро 30 центів, з яких 9 985 доларів США 63 центи сума позики, 345 доларів США 68 центів 3% річних в доларах США та 8 євро 30 центів - 3% річних в євро.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, повторно в судове засідання не з`явилася.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, коли відповідач до суду повторно не прибув та відзив на позовну заяву не подав, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 березня 2023 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивачка (позикодавець) передав у власність відповідачці (позичальникові) грошові кошти в сумі 14 000 доларів США та 1 000 євро, а відповідачка зобов`язалася у строк до 31 березня 2023 року повернути позивачці зазначену суму.

На підтвердження отримання зазначених коштів позичальниця написала розписку, в якій йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у вказаній сумі.

Оригінал вказаної розписки надано суду позивачем і знаходиться в матеріалах справи.

Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Зі справи встановлено, що на виконання боргових зобов`язань відповідачка частково повернула суму боргу, зокрема:

- 19 квітня 2023 року 19 910 грн., що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 19 квітня 2023 року 544 доларів США 45 центів;

- 20 квітня 2023 року 3 991 грн. 90 коп., що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 20 квітня 2023 року 109 доларів США 16 центів;

- 28 квітня 2023 року 18 912 грн., що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2023 року 517 доларів США 16 центів;

- 17 травня 2023 року 4 000 грн., що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 17 травня 2023 року 109 доларів США 38 центів;

- 11 липня 2023 року 50 050 грн. 05 коп., що в сумі еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 11 липня 2023 року 273 доларів США 11 дол. США та 1 000 євро;

- 12 липня 2023 року 40 000 грн., що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 12 липня 2023 року 1 093 доларів США 83 центи;

- 21 липня 2023 року 50 000 грн., що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 21 липня 2023 року 1 367 доларів США 29 центів, що підтверджується наданими квитанціями.

Отже, відповідачці залишилося повернути позикодавцю 9 985,62 доларів.

25 березня 2024 представник позивачки направив на адресу відповідачки претензію, в якій просив перерахувати на банківський рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 протягом 3-х календарних днів з моменту одержання вказаної претензії суму боргу в розмірі 9 985 доларів США 62 центи з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У справі встановлено, що відповідачка згідно договору позики від 08 березня 2023 року отримала від позивачки грошові кошти в розмірі 14 000 доларів США та 1 000 євро, які частково в розмірі 4 101 доларів США та 1 000 євро повернула останній.

Отже, договірні зобов`язання ОСОБА_2 в повному обсязі не виконала, а тому за вимогою представника позивачки суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1 решту грошових коштів (суму позики) переданих за договором позики, тобто 9 985 доларів США 62 центи, що відповідатиме вимогам ст. 1046 ЦК України.

Відтак, судом встановлено порушене право позивача, яке підлягає захистові, а пред`явлений позов в цій частині задоволенню.

Що стосується вимоги представника позивача про стягнення з відповідачки 3% річних в розмірі 345 доларів США 68 центів та 8 євро 30 центів, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який діє і донині.

Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

КЦС ВС в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 727/1033/21 зазначив, що оскільки проценти це плата за користування чужими грошима (ст. 1048 ЦК України), а згідно з положенням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 24 лютого 2022 року нараховані відповідно до вимог ст. 625 ЦПК України інфляційні втрати підлягають списанню, правильними є висновки суду про стягнення з позичальника прострочених процентів за користування кредитними коштами (нараховані, але не сплачені) та інфляційних втрат за період до 23 лютого 2022 року.

Разом з тим, позивачем всупереч вказаних норм Перехідних положень ЦК України здійснено нарахування 3% річних за вказаним договором позики в розмірі 345 доларів США 68 центів та 8 євро 30 центів.

За таких обставин, оскільки прострочення відповідачкою виконання зобов`язання настало 01 квітня 2023 року, під час дії воєнного стану, нараховані позивачкою 3% річних у вказаному вище розмірі підлягають списанню позикодавцем, а не стягненню з відповідачки, що ґрунтується на згаданих вище правових висновках Верховного Суду.

Отже, нарахування прострочених відсотків відповідачу на вимогах Закону та наявних матеріалах справи не ґрунтуються, є безпідставними та недоведеними.

Відтак в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити і тим самим вказаний позов задовольнити частково.

Крім того, суду представлено документальне підтвердження понесених позивачкою судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідачку.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268, 280 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 9 985 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) доларів США 62 (шістдесят два) центи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 113 (чотири тисячі сто тринадцять) грн. 67 (шістдесят сім) коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2024 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя