КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/1952/23-ц

26 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Прибильського Віталія Геннадійовича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Вовка С.В. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашова А.М., про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що державним виконавцем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань за рішеннями суду, тоді як Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Вказує на те, що судом при постановлені ухвали про накладення заборони виїзду за кордон, не було встановлено будь-яких свідомих дій боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Зазначає, що само по собі самостійне невиконання боржником зобов`язань, не може свідчити про ухилення боржником від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Вказує на те, що про існування відкритих виконавчих проваджень, а тому він об`єктивно не міг ухилятися від виконання зобов`язань за рішеннями суду. Лише 15.05.2023 року при спробі перетину кордону він дізнався про існування відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення з нього боргу.

Зазначає, що на даний час він потребує термінового лікування, оскільки у нього діагностовано двосторонній артроз 3 ступеня. Лікування призначене у клініці Німеччини на листопад- грудень 2023 року, однак наразі заявник позбавлений можливості отримати якісну медичну допомогу для збереження свого життя у зв`язку з наявністю заборони виїзду за кордон.

З огляду на вище викладене просив суд скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзжу за межі України, застосоване ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашова А.М., про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Не погоджуючись з ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року, 11 червня 2024 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Прибильський Віталій Геннадійовича подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процессуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 не було відомо про існування відкритих виконавчих проваджень, а тому він об`єктивно не міг ухилятися від виконання зобов`язань за рішеннями суду.

Вказує на те, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про накладення заборони виїзду за кордон, не було встановлено будь-яких свідомих дій боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, а отже така заборона підлягає скасуванню як незаконна та необґрунтована.

Зазначає, що доказів, які б підтверджували факт свідомого ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, державним виконавцем не надано, а сам факт невиконання виконавчого документу боржником та систематичне перетинання державного кордону не може бути достатньою підставою для застосування Закону щодо тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за межі України.

Звертає увагу на те, що як видно з матеріалів справи, всі процесуальні документи винесені у виконавчих провадженнях було направлено за двома різними адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , тоді як з 2014 року ОСОБА_1 зареєстрований за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_3 . Отже, на думку апелянта ОСОБА_1 з об`єктивних причин не міг отримати документи виконавчого провадження, а в матеріалах справи відсутні докази того, що боржнику було відомо про наявне виконавче провадження, позаяк належних доказів отримання ним постанов чи вимог державного виконавця матеріали справи не містять.

В судове засідання з`явився представник заявника ОСОБА_1 адвокат Махиня Максим Васильович, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашова А.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження АСВП № НОМЕР_2, до складу якого входять наступні виконавчі провадження (а.с. 10):

АСВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 201/138/13-ц, виданого 09 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 4 292 332, 14 дол. США заборгованості за кредитним договором № 23/08В від 25.06.2008р.

23 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3.

АСВП № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 199/6135/15-ц, виданого 21 вересня 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 43 481 311,07 грн. за кредитним договором № DNHLGB00000521 від 04 червня 2006 року станом на 26 серпня 2014 року.

18 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4.

АСВП № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 201/138/13-ц, виданого 09 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 4 928 111,55 доларів США заборгованості за кредитним договором № 22/08В від 25.06.2008 р.

23 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5.

АСВП № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа № 201/838/13-ц, виданого 19 вересня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості у сумі 76 878 612,45 грн.

23 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6.

АСВП № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа № 201/138/13-ц, виданого 09 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 13 134 350,31 доларів США заборгованості за кредитним договором № 21/08В від 25.06.2008 р.

23 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7.

Загальна сума заборгованості за зведеним виконавчим провадженням складає 120 359 923,52 грн. та 22 354 794 доларів США.

Постанови про відкриття виконавчих проваджень направлені боржнику ОСОБА_1 на адреси, зазначені у виконавчих документах, проте, повернуті до відділу не врученими з відмітками працівників пошти «повернуто за закінченням терміну зберігання» і «адресат відсутній» (а.с. 16, 19, 34, 72).

Держаний виконавець неодноразово здійснював виклики ОСОБА_1 із зазначенням вимог про надання певних документів (відомостей) в рамках відкритого виконавчого провадження, проте, поштова кореспонденція поверталася без вручення або «за закінченням терміну зберігання», або «у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою» (а.с. 32-33, 45-47, 54-56, 65-68, 76-78).

Відомості про прибуття на виклик державного виконавця ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

У межах зведеного виконавчого провадження державний виконавець направляв ОСОБА_1 письмові вимоги надати декларацію про доходи та майно боржника, відомості про доходи, надати повний перелік банківських рахунків, та повідомити про наявність інших цінностей боржника (а.с. 14-15, 17-18).

Проте такі вимоги державного виконавця ОСОБА_1 не виконав.

Згідно відповідей на запити державного виконавця у ОСОБА_1 відсутні на праві власності транспортні засоби, пакети голосуючих акцій, рахунки відкриті боржником та інше майно (а.с. 21, 22, 37).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 16 листопада 2017 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 (а.с. 53).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ванжи О.В. від 08 грудня 2017 року накладено арешт на описане майно ОСОБА_1 (а.с. 35-36).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. від 01 серпня 2022 року накладено арешт на всі кошти боржника (а.с. 27-28).

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 з 23 травня 2016 року по 04 січня 2023 року неодноразово перетинав державний кордон (а.с. 38-39).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2023 року подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон, без вилучення паспортного документа, громадянина ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань, покладених згідно зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2, з примусового виконання: виконавчого листа № 201/138/13-ц, виданого 09 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (АСВП № НОМЕР_3); виконавчого листа № 199/6135/15-ц, виданого 21 вересня 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська (АСВП № НОМЕР_4); виконавчого листа № 201/138/13-ц, виданого 09 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (АСВП № НОМЕР_5); виконавчого листа № 201/838/13-ц, виданого 19 вересня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (АСВП НОМЕР_6); виконавчого листа № 201/138/13-ц, виданого 09 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (АСВП № НОМЕР_7) (а.с. 83-87).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 09 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прибильський В.Г. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити (а.с. 89-102).

Постановою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2023 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції посилався на те, що жодних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 дій направлених на виконання рішення суду ним не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (зі змінами), яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п.п.2, 5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово обмежено право на виїзд з України, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Положеннями статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В той же час положеннями частини 5 статті 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Звертаючись до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, боржник повинен довести факт зміни обставин, які стали підставою для застосування до нього відповідного заходу.

У справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень.

Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vs UK» від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Виконання будь-якого рішення суду є складовою права на справедливий суд та обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Також у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Звертаючись до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 посилався на те, що він не отримував процесуальні документи, які направлялись виконавцем, а тому боржник не був повідомлений про наявність виконавчого провадження.

Перевіряючи зазначені вище доводи боржника, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постанови про відкриття виконавчих проваджень направлені боржнику ОСОБА_1 на адреси, зазначені у виконавчих документах, проте, повернуті до відділу не врученими з відмітками працівників пошти «повернуто за закінченням терміну зберігання» і «адресат відсутній» (а.с. 16, 19, 34, 72).

Держаний виконавець неодноразово здійснював виклики ОСОБА_1 із зазначенням вимог про надання певних документів (відомостей) в рамках відкритого виконавчого провадження, проте, поштова кореспонденція поверталася без вручення або «за закінченням терміну зберігання», або «у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою» (а.с. 32-33, 45-47, 54-56, 65-68, 76-78).

Разом з тим, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська від 22 серпня 2016 року (справа № 199/6135/15-ц) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNHLGВ00000521 від 04 червня 2006 року станом на 26 серпня 2014 року, яка складається із заборгованості

- за тілом кредиту та відсотками у розмірі 1721184 (один мільйон сімсот двадцять одну тисячу сто вісімдесят чотири) долари США 14 (чотирнадцять) центів, що станом на 22 серпня 2016 року еквівалентно 43481311 (сорока трьом мільйонам чотириста вісімдесяти одній тисячі триста одинадцяти) гривням 07 (семи) копійкам;

- за пенею у розмірі 915584 (дев`ятсот п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 87 (вісімдесят сім) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати з оплати судового збору у розмірі.

З мотивувальної частини рішення Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська від 22 серпня 2016 року вбачається, що «Відповідач ОСОБА_1 , належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення проти позовних вимог.

Представники відповідача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в суді заперечили проти задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».»

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2013 року (справа № 201/838/13 -ц) позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНО-ПРОМИСЛОВА ГРУПА «РЕЙНФОРД» про стягнення заборгованості за кредитними договорами і судових витрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (ідентифікаційний код 14359319, місцезнаходження: 01004, м. Київ, бульв. Тараса Шевченка, вул. Пушкінська, 8/26) заборгованість:

а) за кредитним договором від 25 жовтня 2007 року № 68/07В в сумі 4 777 546,64 (чотири мільйони сімсот сімдесят сім тисяч п`ятсот сорок шість доларів шістдесят чотири центи) доларів США та 250 823,50 (двісті п`ятдесят тисяч вісімсот двадцять три гривні п`ятдесят копійок) гривень (включаючи прострочену заборгованість по кредиту - 4 281 000,00 доларів США; пеню за несвоєчасну сплату кредиту - 181 209,45 доларів США; 3% (три проценти) річних, нарахованих на суму простроченого кредиту - 36 142,87 доларів США; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 271 311,15 доларів США; пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами - 7 406,02 доларів США; 3% (три проценти) річних, нарахованих на суму прострочених процентів за користування кредитними коштами - 477,15 доларів США); прострочену комісійну винагороду за управління кредитом у 2010 році - 238 704,16 гривень; пеню за несвоєчасну сплату комісійної винагороди за управління Кредитом у 2010 році - 10 104,05 гривень; 3% (три проценти) річних за весь час прострочення сплати комісійної винагороди за управління Кредитом у 2010 році - 2 015,29 гривень).

б) за кредитним договором від 25 жовтня 2007 року № 69/07В в сумі 4 793 575,25 (чотири мільйони сімсот дев`яносто три тисячі п`ятсот сімдесят п`ять доларів двадцять п`ять центів) доларів США та 125 811,69 (сто двадцять п`ять тисяч вісімсот одинадцять гривень шістдесят дев`ять копійок) гривень, (включаючи прострочену заборгованість по кредиту - 4 294 000,00 доларів США; пеню за несвоєчасну сплату кредиту -181 759,73 доларів США; 3% (три проценти) річних, нарахованих на суму простроченого кредиту - 36 252,62 доларів США; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами -272 286,49 доларів США; пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами - 7 885,60 доларів США; 3% (три проценти) річних, нарахованих на суму прострочених процентів за користування кредитними коштами - 1 572,81 доларів США; прострочену комісійну винагороду за управління кредитом у 2010 році - 119 732,69 гривень; пеню за несвоєчасну сплату комісійної винагороди за управління Кредитом у 2010 році - 5 068,14 гривень; 3% (три проценти) річних за весь час прострочення сплати комісійної винагороди за управління Кредитом у 2010 році -1 010,86 гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (ідентифікаційний код 14359319, місцезнаходження: 01004, м. Київ, бульв. Тараса Шевченка, вул. Пушкінська, 8/26) судові витрати, понесені Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» у сумі 3 441,00 (три тисячі чотириста сорок одна) гривня.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2013 року залишено без змін.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року (справа № 201/138/13-ц) позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» 13.134.350, 31 доларів США (тринадцять мільйонів сто тридцять чотири тисячі п`ятдесят доларів США 31 цент) заборгованості за кредитним договором № 21/08В від 25.06.2008 р., що складається з: простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 10.429.860, 00 доларів США; пені за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 797.241, 35 доларів США; 3% річних нарахованих на суму простроченого кредиту у розмірі 159.012, 62 доларів США; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1.690.742, 39 доларів США; пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 36.970, 64 доларів США; 3% річних нарахованих на суму прострочених процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20.523, 31 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» 4.928.111, 55 доларів США (чотири мільйони дев`ятсот двадцять вісім тисяч сто одинадцять доларів США 55 центів) заборгованості за кредитним договором № 22/08В від 25.06.2008 р., що складається з: простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 3.901.901, 75 доларів США; пені за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 298.254, 96 доларів США; 3% річних нарахованих на суму простроченого кредиту у розмірі 59.488, 01 доларів США; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 625.962, 98 доларів США; пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 35.771, 25 доларів США; 3% річних нарахованих на суму прострочених процентів за користування кредитними коштами у розмірі 6.732, 60 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» 4.292.332, 14 доларів США (чотири мільйони двісті дев`яносто дві тисячі триста тридцять два долари США 14 цент) заборгованості за кредитним договором № 23/08В від 25.06.2008 р., що складається з: простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 3.391.704, 25 доларів США; пені за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 551.872, 44 доларів США; 3% річних нарахованих на суму простроченого кредиту у розмірі 31.501, 61 доларів США; заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 259.256, 30 доларів США; пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 6.287, 95 доларів США; 3% річних нарахованих на суму прострочених процентів за користування кредитними коштами у розмірі 51.709, 59 доларів США.

В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» 3.441, 00 грн. (три тисячі чотириста сорок одну гривню 00 коп.) судового збору.

З мотивувальної частини заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2013 року вбачається, що «Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, явку свого представника до суду не забезпечив, про день та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, що є підставою для розгляду справи за його відсутності у заочному порядку.»

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявну у нього заборгованість та його обов`язок виконувати рішення суду, яке набрало законної сили, а тому доводи ОСОБА_1 відносно того, що він не знав про наявність виконавчого провадження не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів вказує на те, що заявником ні до суду першо,ї ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів наміру виконання рішень суду або належних та допустимих доказів неможливості виконання рішеннь судів у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

ОСОБА_1 не надано доказів, що за час, який минув з дня постановлення ухвали про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, останнім здійснені будь-які дії для виконання рішення суду та змінились обставини, за існування яких покладено на боржника зазначене обмеження.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, оскільки сукупність досліджених обставин справи, не дають на даний час підстав дійти переконливого висновку про наявність обставин, які давали б підстави для скасування обмежувальних заходів.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно з ч.8 статті 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Прибильського Віталія Геннадійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий: Судді: