КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиціїУкраїни про стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 лютого 2021 року у справі № 826/17795/14 задоволено його позовні вимоги до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі та зобов`язання вчинити дії. Допущено негайне виконання рішення суду в частині його поновлення на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Офісу Генерального прокурора з 24 жовтня 2014 року.

Постановою від 03 березня 2021 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. відкрив виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 щодо поновлення на вказаній посаді.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 19 квітня 2021 року «Про закінчення виконавчого провадження» вперше закінчено виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

Відповідно до вказаної постанови від 19 квітня 2021 року листом Офісу генерального прокурора повідомлено відділ про виконання рішення суду, до якого долучено наказ від 13 квітня 2021 року № 347ц про поновлення позивача на роботі. Відповідний запис внесено до трудової книжки стягувача.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року та ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі № 640/11760/21, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Судом було встановлено, що «рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 у справі № 826/17795/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді не виконано, оскільки наведеним рішенням позивач підлягає поновленню на посаді саме в Офісі Генерального прокурора, а не на посаді у Генеральній прокуратурі України, що зроблено наказом Офісу Генерального прокурора від 13 квітня 2021 року. На підставі цього, суд дійшов до висновку про протиправність та необхідність скасування оскаржуваної постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 19 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, у зв`язку з відсутністю фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що встановлено під час судового розгляду даної справи».

Виконавче провадження № НОМЕР_1 було відновлено згідно постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відновлення виконавчого провадження від 23 серпня 2021 року.

Проте, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В. А. від 21 липня 2022 року «Про закінчення виконавчого провадження» вдруге закінчено виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 на підставі того, що листом Офісу Генерального прокурора від 09 червня 2022 року № 07/1/1-397 вих-22 повідомлено відділ про виконання рішення суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/12200/22, визнано протиправною та скасовано постанову від 21 липня 2022 року, прийняту державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року у справі № 640/21908/21 за його позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи Офісу Генерального прокурора, частково задоволено позовні вимоги та визнано незаконною бездіяльність Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України щодо невчинення дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», з примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року у справі № 826/17795/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Офісу Генерального прокурора. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року у справі № 826/17795/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Офісу Генерального прокурора.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року у справі № 826/17795/14 так і не виконано, оскільки державний виконавець не вчиняє дій з примусового виконання вказаного рішення, що встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року у справі № 640/21908/21, а також протиправно двічі виносив постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, що встановлено рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2021 року у справі № 640/11760/21 та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року у справі № 640/12200/22.

Зважаючи на невиконання вказаного вище судового рішення, 26 липня 2021 року позивач звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, (далі - ТУ ДБР, розташованого у м. Києві,) із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України. Оскільки уповноваженими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, не внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, позивач подав до Печерського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві. Відповідно до ухвали від 05 листопада 2021 року у справі № 757/44060/21-к Печерський районний суд міста Києва скаргу задовольнив та зобов`язав уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 26 липня 2021 року, розпочати досудове розслідування та надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000198 від 16 лютого 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

На виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 у справі № 757/20583/22-к його визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0000198.

Зазначає, що внаслідок протиправних рішень та бездіяльності Міністерства юстиції України, а саме, його структурного підрозділу та відповідної посадової особи - державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А., він відчуває тривалі душевні (моральні) страждання, що полягають у позбавленні можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, як наслідок сприйняття ним протиправних рішень та бездіяльності відносно себе.

У зв`язку з цим його морально-психологічний стан погіршився, він звертався до Центру психологічного здоров`я «Євромед» (ФОП ОСОБА_2 ), до КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер № 2», Універсальної клініки «Оберіг» та до Олександрійської клінічної лікарні м. Києва зі скаргами на головні болі, безсоння, тривогу. Лікарі поставили йому діагноз тривожно - депресивний розлад, що підтверджується довідкою від 21 вересня 2022 року, рецептами 08 вересня 2021 року № 0015200, від 25 жовтня 2022 року № 533.

Вказує, що невиконання відповідачем судового рішення понад 1 рік і 9 місяців є тривалим періодом і в розумінні статті 1174 ЦК України є самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок бездіяльності органу державної влади. Тривалі моральні страждання призвели до тривожно-депресивного розладу.

Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних рішень та бездіяльності відповідача), керуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди оцінює в 616 320,00 грн. із розрахунку 960 гривень за один день моральних страждань з 14 березня 2021 року до 15 грудня 2022 року, тобто 642 дні (960x642=616 320), відповідно 40 гривень за одну годину моральних страждань - за 15408 годин у вказаному періоді (40x15408=616 320)).

Визначену суму моральної шкоди у розмірі 616 320,00 грн. вважає мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання у вказаному періоді.

Крім того у зв`язку моральними стражданнями він придбав ліки на суму 6 631,59 грн, оплатив послуги лікарів психологів 995,00 грн + 367,00 грн на загальну суму 1 362, 00 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник Міністерства юстиції України - Юлдашев Ю.М. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт наголошує, що позивачем належним чином не доведений факт заподіяння Міністерством юстиції України моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вини останнього в її заподіянні, а також не надано доказів, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, отже, позовні вимоги про стягнення з Мін`юсту на користь ОСОБА_1 моральної шкоди є необґрунтованими.

Разом з тим, апелянт вважає, що потрібно встановити належного відповідача, адже при заявлені позову про відшкодування моральної шкоди потрібно звертати увагу на причетність особи відповідача до заподіяння шкоди.

ОСОБА_3 зазначає, що вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відтак, апелянт вважає, стягнення моральної шкоди у випадку її доведення, має відшкодовуватися саме боржниками за виконавчими провадженнями, тобто Генеральною прокуратурою України, а ніяк Міністерством юстиції України.

Враховуючи викладене, представник Міністерства юстиції України - Юлдашев Ю.М. просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

При апеляційному розгляді справи представник Міністерства Юстиції України - Колесник А.С. підтримала, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явився.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року, яке набрало законної сили у справі № 826/17795/14, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 23 жовтня 2014 року № 2505-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Офісу Генерального прокурора з 24 жовтня 2014 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 474 636,37 грн, зобов`язано Офіс Генерального прокурора України вчинити дії щодо інформування Міністерства юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного судового рішення судом видано виконавчий лист від 18 лютого 2021 року № 826/17795/14.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 03 березня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 826/17795/14, виданого 18 лютого 2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва, про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Офісу Генерального прокурора з 24 жовтня 2014 року.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В. А. від 19 квітня 2021 року виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення) у зв`язку з тим що листом Офісу Генерального прокурора від 09.06.2022 року № 07/1/1-397вих-22 повідомлено відділ про виконання рішення суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року та ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі № 640/11760/21 (адміністративне провадження № К/9901/29987/21), визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

У зазначеній справі (№ 640/11760/21) суд установив, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 у справі № 826/17795/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді не виконано, оскільки наведеним рішенням позивач підлягає поновленню на посаді саме в Офісі Генерального прокурора, а не на посаді у Генеральній прокуратурі України, що зроблено наказом Офісу Генерального прокурора від 13.04.2021 № 347ц. Суд також дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування оскаржуваної постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 19 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, у зв`язку з відсутністю фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що встановлено під час судового розгляду даної справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 826/17795/14 відмовлено у задоволенні заяви представника Офісу Генерального прокурора про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24.10.2014, тобто на посаді, з якої його було звільнено.

23 серпня 2021 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. відновив виконавче провадження № НОМЕР_1 згідно постанови про відновлення виконавчого провадження.

У зв`язку з невиконанням боржником рішення суду, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову від 15 лютого 2022 року, якою накладено штраф на Офіс Генерального прокурора в розмірі 5 100,00 грн.

21 липня 2022 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. вдруге виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 червня 2023 року у справі № 640/12200/22, визнано протиправною та скасовано постанову від 21 липня 2022 року, прийняту державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1. У справі встановлено, що судове рішення у справі № 826/17795/14, яке набрало законної сили, не було фактично виконано, тому у державного виконавця були відсутні підстави для прийняття 21 липня 2022 року постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 згідно із пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

31 жовтня 2022 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. відновив виконавче провадження № НОМЕР_1 згідно постанови про відновлення виконавчого провадження.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 640/21908/21, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Офіс Генерального прокурора, про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України щодо невчинення дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», з примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року у справі № 826/17795/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Офісу Генерального прокурора. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України вчинити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року у справі № 826/17795/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Офісу Генерального прокурора.

У зазначеній справі (№ 640/21908/21) встановлено, що державний виконавець не вчинив усіх дій, направлених на примусове виконання судового рішення, передбачених ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, з метою захисту інтересів стягувача не одержав від боржника пояснень чи іншої інформації стосовно того, які дії вчинив боржник для виконання рішення суду, а також ч. 3 ст. 63, ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» щодо накладення штрафу у подвійному розмірі на боржника та не звернувся до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів справи також убачається, що 26 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ухвали від 05 листопада 2021 року у справі № 757/44060/21-к Печерський районний суд м. Києва задовольнив скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов`язав уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 26 липня 2021 року, розпочати досудове розслідування та надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, розпочав досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000198 від 16 лютого 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2022 у справі № 757/20583/22-к частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим від 05 липня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000198 від 16 лютого 2022 року. На виконання зазначеної ухвали ОСОБА_1 визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0000198.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року у справі № 826/17795/14 станом на час розглядуваної справи не виконано.

Матеріали справи також свідчать про те, що з листопада 2014 року ОСОБА_1 перебуває на амбулаторному лікуванні у лікаря-психіатра Центру психологічного здоров`я «Євромед» (ФОП ОСОБА_2 ) з діагнозом тривожно-депресивний розлад.

Обґрунтовуючи підстави позову про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 посилався на те, що тривале невиконання відповідачем судового рішення (понад 1 рік 9 місяців) свідчить про безумовні його душевні страждання та моральні переживання внаслідок бездіяльності органу державної влади. Тривалі моральні страждання, у свою чергу, призвели до тривожно-депресивного розладу.

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо невиконання Відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України покладених на нього обов`язків щодо примусового виконання судового рішення на користь стягувача у виконавчому провадженні, упродовж тривалого часу, що є порушенням права на справедливий судовий розгляд.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, щонегативні емоції позивача внаслідок тривалого невиконання судового рішення про поновлення його на роботі перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а, відтак, завдали ОСОБА_1 моральної шкоди.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди та тривалість вимушених змін у його житті, глибину душевних страждань, яких зазнав позивач унаслідок тривалого невиконання судового рішення про поновлення його на роботі, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважав, що на користь позивача з Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до частини першої та другої статті 184 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 87 Закону України "Про виконавче провадження" стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, зазначеної у статті 3 цього Закону, яка зобов`язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів, виконуються податковими органами, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

За змістом рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Заїченко проти України» від 22 листопада 2007 року, невиконанням судового рішення, ухваленого на користь позивача, порушені його права, які гарантовані національним законодавством, статті 6 і 13 Конвенції з прав людини та основних свобод і статтю 1 Додаткового протоколу до цієї Конвенції.

Невиконанням відповідачем покладених на нього функцій щодо примусового виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі та передчасне закінчення виконавчого провадження посадовою особою ВПВСР ДДВС МЮ України спричинило позивачу моральні страждання.

Факт бездіяльності та неналежного виконання державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. покладених на нього обов`язків визначених Законом України «Про виконавче провадження» підтверджується ухваленими рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 640/21908/21.

Апеляційний суд погоджується з висновком суд першої інстанцій інстанції, який правильно установивши обставини справи та враховуючи зазначені норми права, дійшов правильного висновку про те, що внаслідок протиправних рішень та бездіяльність Міністерства юстиції України, а саме, його структурного підрозділу та відповідної посадової особи - державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. порушено права позивача на справедливий судовий розгляд у розумний термін, на ефективний захист у національному органі.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснені ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Установивши, що невиконання судового рішення та безпідставним та передчасним винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, яке фактично не було виконано спричинило позивачу моральну шкоду, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та правильно визначив її розмір, врахувавши характер і обсяг душевних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості.

Доводи на які посилається Міністерства юстиції України в апеляційній скарзі вже були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погодився суд апеляційної інстанції.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв