н/п 2/490/2692/2024 Справа № 490/5510/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі - Вознюк Д.І.,

за участі позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ,-

ВСТАНОВИВ:

28 червня 2024 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

В обгрунтування позову посилається на те, що з 12.05.1994 року по 14.01.2024 рік сторони перебували у цивільних відносинах , сторони мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час дитина проживає з нею та перебуває на її повному утриманні.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 09.07.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивачка в судовому засіданні визнала добровільну за домовленістю з нею сплату аліментів відповідачем за період з 08.02.2024 року по 07.09.2024 року у розмірі 3000 гривень щомісячно, і підтвердила , що аліменти підлягають стягненню з 01 жовтня 2024 року . На рахунок аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача аргументує це тим , що в цю частину мають входити витрати на додаткове лікування дитини та на додаткові витрати на її навчання, адже дитина пішла начатися у професійний навчальний заклад, до того ж має вади зору, які потребують коррекції та лікування. у разі стягнення з відповідача адіментів у більшому розмрірі, вони не буде звертатися до нього з вимогами про сплату додаткових витрат.

Відповідач в судовому засіданні надав оригінали розписок про отримання позивачем коштів про сплату аліментів на утримання неповнолітньої дочки за період з лютого по вереснегь 2024 року включно у щомісячному розмірі 3000 гривень. Проти задоволення позову про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) заперечує, посилаючись на те , що згідно вимог законодавства на одну дитину стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача , а всі інші витрати є додатковими, які повинні вирішуватися в іншому порядку. крім того, він також має захворювання , які потребують вартісного лікування , і не завжди може надавати дитині додаткові кошти. На теперішній час його заробітна платат становить близько 14500 грн на місяць, інших доходів не має, отже 3000 грн на місяць є тією сумою, яку він може надавати дитині.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 , в графі батьки зазначено : батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .

Відповідачем надано до матеріалів справи розписки , які отримав від ОСОБА_1 про добровільну сплату ним коштів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи у період з 08.02.2024 року по 07.09.2024 року у розмірі 3000 гривень щомісячно.

Сторони не заперечують, що на теперішній час дитина проживає разом з матір`ю , перебуває на її утриманні.

За змістом ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно приписів ст.7 СКУкраїни регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Принципом № 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, закріплено право дитини на здорове зростання і розвиток; з цією метою їй мають бути забезпечені спеціальний догляд і охорона. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 1 статті 8ЗаконуУкраїни"Проохоронудитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Як роз`яснено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Оскільки із матеріалів справи вбачається, що сторони не дійшли домовленості про сплату аліментів на дітей, позивачка, з якою проживає дитина, скористалася правом звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання.

Відповідно до ч. 1 ст.141СКУкраїни мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України.

Як визначено ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У відповідності до абз. 1 ч. 3 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки,сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст.264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобовязаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відтак, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Так, при вирішенні питання щодо встановлення розміру аліментів судом враховано матеріальний стан сторін, те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, доказів особливих потреб дитини суду позивачем не надано, які і не зазначено середній розмір щомісячних витрат на утримання дитини.

Також, відповідач є працездатним, відомостей про наявність у нього утриманців та інших аліментних зобов`язань , хронічних захворювань суду не надано.

Будь-яких інших доказів на спростування вимог позивачки, а також на підтвердження того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу, суду надано не було.

За змістом ст.ст. 181, 182 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, по своїй правовій природі аліментні зобов`язання є періодичними платежами та підлягають сплаті щомісяця.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, Судовий наказ може бути видано, якщо:заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених обставин, враховуючи позиції висловлені сторонами у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача аліментів на утриманнядоньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, оскільки вказаний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, відповідає інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини,вимогам розумності та справедливості, а також не суперечить чинному законодавству.

Також, з врахуванням сплати відповідачем в добровільному позасудовому порядку на утримання неповнолітньої дочки за період з лютого по вересень 2024 року включно у обумовленому сторонами розмірі по 3000 гривень , аліменти підлягають стягненню 1 жовтня 2024 року.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.5ЗаконуУкраїни«Просудовийзбір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 180-182, 183 СК України, ст.ст. 4-5, 12, 76-81, 89, 141, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 352, 354-355, 430 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 жовтня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Суддя О.А. Гуденко