КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5745/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/12669/21

23 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Татунця Владислава Вікторовича та представників відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Макаренко І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок пожежі.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що на підставі договору позички гаражного боксу від 12 липня 2020 року він користується гаражним боксом № НОМЕР_1 в ГБК «Дружба-2», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тираспольська, №12-14,загальною площею 26,40 кв.м. Гаражний бокс, що винаймається ним, розташований поряд з автомийкою « ОСОБА_6 ».

09 грудня 2020 у гаражному боксі № НОМЕР_2 -а в ГБК «Дружба-2», переобладному під автомийку «Піна», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у власності ОСОБА_1 та використовується суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 на підставі договору оренди нежитлових приміщень №28/11-2019 від 28.11.2019 року, як приміщення для надання послуг з мийки автомобілів, сталося займання, що переросло в пожежу.

Згідно з актом про пожежу від 09 грудня 2020 року, звіту про причину виникнення пожежі, яка сталася 09 грудня 2020 року в одноповерховій будівлі автомийки «Піна» за адресою: АДРЕСА_1 та технічного висновку №48 ймовірною причиною пожежі є виникнення аварійних режимів роботи в електромережі системи автономного водяного опалення, улаштованого у прибудинковій котельні.

Позивач зазначав, що у результаті пожежі йому завдана матеріальна шкода, а саме: повністю згорів автомобіль «Nissan Rogue Sports», 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 8041, дата реєстрації 27.12.2019року, який на момент пожежі знаходився в гаражному боксі № НОМЕР_1 в ГБК «Дружба-2» та інше належне йому майно.

На його замовлення було проведено технічний огляд пошкодженого в результаті пожежі автомобіля. Для участі в технічному огляді запрошувалися відповідачі, однак останні проігнорували запрошення та не були присутніми при технічному огляді.

Висновком про вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, оцінка якого проводилась станом на 09 грудня 2020 року, встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Nissan Rogue Sports, реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок пожежі, яка сталася 09грудня 2020 року складає 451 588,28 грн. Відповідно до висновку про вартість збитку від 21 грудня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику через пошкодження майна внаслідок пожежі, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тираспольська, №12-14, ГБК «Дружба-2», гаражний бокс № НОМЕР_1 , на дату виконання оцінки складає 112987,03 грн. Загальний розмір завданих позивачу збитків складає суму 564 575,31 грн (451 588,28 грн +112 987,03 грн).

У позасудовому порядку позивачем 01 лютого 2021 року надіслано відповідачам претензію щодо відшкодування завданих збитків, однак вказану претензію було проігноровані, а завдані збитки не відшкодовані.

Посилаючись на те, що відповідачами грубо порушено норми чинного законодавства у сфері протипожежної безпеки, що призвело до виникнення пожежі у гаражному боксі № НОМЕР_2 -а ГБК «Дружба-2», внаслідок чого його майно, що знаходилось в гаражному боксі № НОМЕР_1 , було повністю знищено, позивач ОСОБА_5 просив суд стягнутиз ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на його користь завдані матеріальні збитки у загальному розмірі 564 575,31 грн, а також покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 завдані матеріальні збитки у розмірі 564575,31 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 5645,75 грн у рівних частках з кожного.

Не погоджуючись з ухваленним рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 -адвокат Татунець Владислав Вікторович просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 завданих матеріальних збитків у розмірі 564575,31 грн та судового збору в розмірі 5 645,75 грн.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не забезпечив можливості відповідачу ОСОБА_7 надати відзив та докази у справі №761/12669/21. Матеріали справи не містять жодного підтверджуючого документа щодо того, що відповідач ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками.

Також зазначає, що при вирішенні справи суд першої інстанції не належним чином дослідив та надав правову оцінку договору оренди нежитлових приміщень №2811/2019від 28 листопад 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 м (орендодавцем) та ОСОБА_2 (орендарем), за умовами якого ОСОБА_8 ом Вікторовичем (орендодавцем) було передано в оренду відповідачу Аванесову ОСОБА_9 у справне приміщення, що відповідало вимогам законодавства України з питань пожежної безпеки.

На підтвердження того, що приміщення придатне для використання для здійснення виробничої діяльності і відповідає нормам пожежної безпеки і санітарно -епідеміологічним нормам, а також іншим вимогам і стандартам, що пред`являються до нежилих приміщень відповідно до чинного законодавства України, ОСОБА_1 було надано Декларацію відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки на приміщення автомийки, загальною площею 219, м2 ФОП ОСОБА_1 а за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, пунком 4.3 договору оренди нежитлових приміщень №2811/2019 від 28 листопада 2019 року передбачено, що орендар несе повну матеріальну відповідальність за пошкодження або знищення об`єкту оренди та інших об`єктів, що розташовані на території, а також будь-якого майна належного орендодавцю або третім особам, яке сталось внаслідок необережного поводження з вогнем, небезпечного використання будь-яких електроприладів, електронагрівальних приладів, обладнання та ін.

В апеляційній скарзі наведено попередній розрахунок судових витрат.

У поданій апеляційній скарзіпредставники відповідача ОСОБА_2 адвокати Іщенко Ганна Михайлівна, ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 про відшкодування завданих збитків, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є необгрунтованим та таким, що прийнґто з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, щовідповідач ОСОБА_2 не брав участі у судових засіданняхв суді першої інстанції, не доводив обставини, які мають значення для справи та не подавав докази у справі безпосередньо до суду у зв`язку з тим, що не був повідомлений судом про розгляд справи за його участі та не отримував копію позовної заяви з додатками.

Зазначає, що під час судового розгляду справи суд першої інстанції не дослідив всіх обставин справи в частині вини орендаря - ОСОБА_2 .

Вважає, що пункт 1.5 договору оренди нежитлового приміщення, в частині відповідності нежитлового приміщення правилам пожежної безпеки, є неправдивим, а отже стан об`єкту оренди не відповідав нормам пожежної безпеки, що знайшло відображення у висновку експертного дослідження від 28 грудня 2020 року № 2/18/12.

Судовий експерт ОСОБА_10 , узагальнюючи отримані результати проведених експертних досліджень, наявних матеріалів, безпосереднього огляду пошкодженого пожежею обладнання, а також інформації, отриманої з інформаційних та літературних джерел, дійшов до таких висновків - стан об`єкта, а саме -нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на якому 09 грудня 2020 року о 08 год. 53 хв. сталася пожежа, вимогам протипожежних норм та Правил пожежної безпеки не відповідає.

Крім того, об`єкт не відповідає вимогам п. 11.3.9 ДБН Б.2.2-12:2019 оскільки приміщення автомийки розташоване під лінією електропередач напругою 35 кВ.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 05.06.2013 року «Про ствердження Порядку подання і реєстрації декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки», кожен суб`єкт господарювання зобов`язаний подати декларацію відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки (далі - декларація), що дає право на початок роботи новоутворених підприємств, початок використання суб`єктом господарювання об`єктів нерухомості ( будівель, споруд, приміщень або їх частин).

Разом з тим, судом першої інстанції не встановлено, чи подавалась власником нежитлового приміщення - ОСОБА_1 декларація відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки.

Сторона відповідача ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про невідповідність переданого ним оренду нежитлового приміщення нормам пожежної безпеки, вважається особою, дії якої були неправомірними, та між цим та шкодою, спричиненою позивачу, є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок, сутність якого полягає у виникненні пожежі, яка призвела до завдання збитків позивачу - власнику автомобіля. Таким чином, саме ОСОБА_1 є винним у завданні матеріальних збитків Мурському ОСОБА_11 .

Більш того, відповідач ОСОБА_1 здав в оренду нежитлове приміщення, що не забезпечувало 1 групу захисної ефективності, а тому має нести повну відповідальність за матеріальні збитки, завдані потерпілому, що виникли внаслідок пожежі.

Також, звернули увагу на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки ухвалив рішення про солідарне стягнення розміру завданих збитків, хоча таких вимог позивач не заявляв.

У визначений ухвалою апеляційного суду строк, позивач Мурський ОСОБА_12 не скористався процесуальним правом подання відзиву на апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Татунець Владислав Вікторович опвністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 адвокати Іщенко Ганна Михайлівна та ОСОБА_13 в судовому засіданні повністю підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 адвокат Биков Владислав Ігорович в судовому засіданні проти доводів апеляційних скарг відповідачів заперечував, просив рівшення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Татунця Владислава Вікторовича та представників відповідача ОСОБА_2 адвоката Іщенко Ганни Михайлівни, ОСОБА_4 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.11.2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 м (орендодавцем) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендарем) укладено договір оренди нежитлових приміщень №2811/2019.

Згідно п. 1.1. договору оренди нежитлових приміщень №2811/2019 від 28.11.2019 року, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до п. 1.2. договору оренди нежитлових приміщень №2811/2019 від 28.11.2019 року приміщення буде використане орендарем для надання послуг населенню з миття та обслуговування автомобілів.

09.12.2020 року на автомийці «Піна» за аресою: АДРЕСА_2 , власником якої є фізична особа-підприємць ОСОБА_1 , сталася пожежа, що підтверджуєьбся актом про пожежу.

Відповідно до Звіту про причину виникнення пожежі 09.12.2020 року, складеного провідним інспектором Відділу запобігання надзвичайним ситуація та заходів цивільного захисту Шевченківського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві старшим лейтенантом служби цивільного захисту ОСОБА_14 , пожежа виникла у прибудованій котельні із розповсюдженням вогню на перекриття суміжного приміщення боксу автомийки.

Згідно Технічного висновку №48 Дослідно-випробувальної лабораторії Центру забезпечення діяльності ГУ ДСНС України у м. Києві (далі - Висновок), ймовірною причиною пожежі, яка сталася 09.12.2020 року у будівлі автомийки «Піна» за адресою АДРЕСА_2 , є виникнення аварійних режимів роботи в електромережі системи автономного водяного опалення, улаштованій у прибудинковій котельні.

Відповідно до п. 10. Наслідки пожежі. Висновку, внаслідок пожежі вогнем було частково знищено дах будівлі автомийки на площі приблизно 200 м.кв., шафу з робочим інструментом, робоче обладнання (інструменти, побутова хімія), автомобіль «Nissan Rogue Sports», реєстраційний номер НОМЕР_3 (власник - гр. ОСОБА_5 ). Пошкоджено ворота автомобільної мийки, систему автономного водяного опалення, особисті речі працівників, речі побутового призначення та особисті речі власників гаражів №№ 278, 279, 280, покрівлю суміжної будівлі «СТО». Під час пожежі травм та опіків ніхто не отримав, загиблих і травмованих не було.

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , виданного ТСЦ8041, дата реєстрації 27.12.2019 року, власником автомобіля «Nissan Rogue Sports», 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_5 .

Відповідно до Висновку про вартість, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_15 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Nissan Rogue Sports», 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 пошкодженого внаслідок пожежі, яка сталася 09.12.2020 року, складає 451 588, 28 грн.

Згідно Висновку про вартість збитку від 21.12.2020 року ТОВ «Експертна компіня «Укравтоекспертиза - Стандарт», вартість матеріального збитку, завданого власнику через пошкодження майна внаслідок пожежі, розташованого за адресою м. Київ, вул. Тираспольська, 12/14, ГБК «Дружба-2», гаражний бокс № НОМЕР_1 , складає 112 987, 03 грн з урахування ПДВ.

01.02.2021 року позивачем на адресу відповідачів відправлено претензію щодо відшкодування завданих збитків, що підтверджується квитанціями про відправлення листів з описом вкладення через засоби зв`язку «Укрпошта», однак, вказані притензії відповідачами були проігноровані.

Доказів відшкодування завданих збитків позивачу до суду не надходило.

Задовольяняючи позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків, суд першої інстанції виходив з того, що на спростування своїх заперечень щодо відсутності вини у завдані шкоди позивачу, відповідачами не надано жодного доказу, як і не надано жодного доказу на спростування розміру матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пожежі, яка сталася 09.12.2020 року за адресою АДРЕСА_2 , ГБК «Дружба-2».

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року не відповідає.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду регулює ст. 1166 ЦК України.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

З системного аналізу вказаної норми права вбачається, що задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорювання) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 904/3657/18, постановах Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 909/260/19, від 08.12.2020 у справі № 922/1633/18, від 21.05.2020 у справі № 925/142/18, від 05.02.2020 у справі № 925/533/18).

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові:

- неправомірність (протиправність) поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду;

- вину заподіювана шкоди як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 03.11.2021 № 922/1705/20, від 02.11.2021 № 918/1131/20, від 28.10.2021 № 910/9851/20, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16, від 15.06.2021 у справі № 918/864/20, від 18.05.2021 у справі № 925/1328/19, від 08.09.2020 у справі № 926/1904/19, від 07.07.2020 у справі № 922/3208/19).

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України власність зобов`язує.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто, для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик, які визначають його експлуатаційні якості.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20.10.2016 року ОСОБА_1 м на підставі договору дарування було передано у валасність ОСОБА_16 1/2 частину нежитлового приміщення - мийки 283-а, розташованої в Гаражно-будівельному кооперативі «Дружба» по АДРЕСА_2 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Київського міського натаріального округу Щербинською О.М., зареєстрований за №559.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що мийка 283-а, яка розташована в Гаражно-будівельному кооперативі «Дружба» по АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_17 у ОСОБА_18 у та ОСОБА_16 .

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_16 є співвласниками мийки 283-а розташованої в Гаражно-будівельному кооперативі «Дружба» по АДРЕСА_2 , то вказані особи, як співвласники вказаного майна, зобовязані нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

В свою чергу, передача мийки 283-а розташованої в Гаражно-будівельному кооперативі «Дружба» по АДРЕСА_2 в оренду не звільняє власників майна від обов`язків, визначених статтями 317, 319, 360 ЦК України.

Статтею 55 Кодексу цивільного захисту України визначено, що забезпечення пожежної безпеки покладається на власника (власників) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна або наймачів (орендарів) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна, якщо це обумовлено договором найму (оренди), а також на керівника (керівників) суб`єкта господарювання, а щодо фізичних осіб - підприємців - особисто.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_16 є співвласниками, а ОСОБА_2 орендарем мийки 283-а, розташованої в Гаражно-будівельному кооперативі «Дружба» по вул. Тираспольська, 12/14 в місті Києві то, в силу вимог закону, забезпечення пожежної безпеки на мийці 283-а покладаєтьсяна обох співвласників вказаного майна та орендаря, якщо це обумовлено договором найму (оренди).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Статтею 175 ЦПК України встановлено що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Окрім цього, процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відрізняється за обсягом прав прав та обов`язків (24 березня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 1316/364/12, провадження № 61-7023св20 (ЄДРСРУ № 96106030).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Незалучення до участі у справі особи, як співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19 (провадження № 61-6983св20).

Звертаючись з позовом про відшкодування завданих збитків позивач не визначив ОСОБА_16 , як співвласника мийки 283-а розташованої в гаражно-будівельному кооперативі «Дружба» по вул. Тираспольська, 12/14, в місті Києві, як співвідповідача за заявленими вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслілок пожежі. При цьому, за відсутності відповідної заяви позивача про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_16 , суд не вправі з власної ініціативи залучити вказану особу до участі у справі як співвідповідача.

Враховуючи неналежність суб`єктного складу відповідачів за заявленою ОСОБА_5 вимогою про відшкодування завданих збитків, оскаржуване судове рішення не можна вважати такими, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права.

Відтак, формальний підхід суду першої інстанції до вирішення справи не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на прийняття законного та справедливого рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Татунця Владислава Вікторовича та представників відповідача ОСОБА_2 адвокатів Іщенко Ганни Михайлівни, ОСОБА_4 підлягають задоволенню, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про залишення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків, без задоволення.

27.05.2024 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Іщенко Ганною Михайлівною було подано заяву в порядку ст.444 ЦПК України та повідомлено, що в період з 26.10.2023 року по 26.01.2024 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 було стягнуто грошові кошти у розмірі 158 654, 93 грн на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року у справі № 761/12669/21.

На підтвердження вказаних обставин суду надано копії виписок за депозитом від 27.10.2023 року, від 30.10.2023 року, копії платіжних інструкцій від 27.10.2023 року, 02.11.2023 року, копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2023 року ВП 73161557, копію постанови про арешт коштів боржника від 26.10.2023 року ВП 73161557, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 26.10.2023 року ВП 73161557, копію постанови на звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.11.2023 року ВП 73161557, копію постанови про зупинення виконачого провадження від 14.03.2024 року ВП 73161557.

Дослідивши вказані докази, враховуючи прийняття апеляційним судом нового судового рішення про залишення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків, без задоволення, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Іщенко Ганни Михайлівни про поворот виконання рішення та вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на наступне.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до частин першої, другої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 445 ЦПК України передбачені особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Зокрема, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (частина перша статті 446 ЦПК України).

Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає боржник, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

У справі, що переглядається, позивач отримав грошові кошти за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року.

Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Тому, на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення, суди мають задовольняти відповідні заяви та повертати боржникові стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19) та постанови Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року, у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22).

Враховуючи те, що правова підстава для набуття ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 158 654, 93 грн відпала, то з метою поновлення прав відповідача ОСОБА_2 , порушених внаслідок виконання скасованого рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року, колегія суддів приходить до висновку про необхідність у порядку повороту виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 158 654, 93 грн.

За приписами частини восьмою статті 444 ЦПК України при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який, зокрема, поширюється також на ухвалу про поворот виконання рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову, в межах вирішення питання про поворот виконання рішення, може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, оскільки предметом повороту виконання судовго рішення є стягнення з позивача на користь відповідачагрошових коштів в розмірі 158 654, 93 грн, то колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для накладання арешту на грошові кошти ОСОБА_5 в розмірі 158 654, 93 грн, оскількитаке забезпеченняєспівмірним з заявленими вимогами.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача в разі залишення позову без задоволення.

З урахуванням того, що за результатами апеляційного перегляду даної справи апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Татунця Владислава Вікторовича та представників відповідача ОСОБА_2 адвоката Іщенко Ганни Михайлівни, ОСОБА_4 було задоволено, рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, то колегія суддів приходить до висновку щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 8 468,63 грн, та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 8 468,63 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 317, 319, 355, 358, 360, 1166 ЦК України, ст.ст. 13, 48, 51, 149, 151, 152, 175, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384, 444-446 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Татунця Владислава Вікторовича та представників відповідача ОСОБА_2 адвоката Іщенко Ганни Михайлівни, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 ) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 8 468,63 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 ) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 8 468,63 грн.

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Іщенко Ганни Михайлівни про поворот виконання рішення задовольнити.

Допустити поворот виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року у справі № 761/12669/21за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків.

У порядку повороту виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року стягнути з ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 ) грошові кошти у розмірі 158 654, 93 грн, стягнуті на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року у справі № 761/12669/21.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) в розмірі 158 654, 93 грн.

Стягувач: ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 ).

Боржник: ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ).

Строк пред?явлення постанови про забезпечення позову, що є виконавчим документом, до виконання три роки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2024 року.

Головуючий Судді: