Справа № 182/6418/23
Провадження № 2/0182/878/2024
03.10.2024 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя , -
08.11.2023 року представник позивача ОСОБА_2 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з даним позовом, посилаючись на наступні обставини.
25.10.2006 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_3 . На момент подання даної позовної заяви шлюб між сторонами фактично припинений, в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 182/4477/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
За період перебування у шлюбі за спільні кошти сторонами було придбане наступне рухоме майно транспортні засоби:
1) автомобіль FORD EDGE, 2016 року випуску, об`єм двигуна 2000 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 , право власності на який за взаємною згодою сторін було зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 .
2) автомобіль FORD FIESTA, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1596 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_3 , номер VIN: НОМЕР_4 , право власності на який за взаємною згодою сторін було зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 .
На даний час між сторонами за взаємною згодою сформувався наступний фактичний спосіб користування та володіння зазначеними транспортними засобами. Транспортний засіб FORD EDGE, державний номерний знак НОМЕР_1 , фактично перебуває виключно у фактичному володінні і користуванні відповідачки, яка з початку збройної агресії російської федерації проти України виїхала на ньому разом з дітьми за межі України і перебуває у країні Нідерланди в статусі тимчасового захисту, що унеможливлює доступ позивача до даного транспортного засобу. Із відомостей, які маються у позивача, відповідачка повертатися в Україну не має наміру, оскільки влаштувала в Нідерландах своє особисте життя. Транспортний засіб FORD FIESTA, державний номерний знак НОМЕР_3 , фактично перебуває у фактичному володінні і користуванні позивача.
Договору про поділ спільного майна подружжя або шлюбного договору, умовами якого визначено порядок поділу спільного майна подружжя у разі розірвання шлюбу, сторонами не укладалося. Після розірвання шлюбу відповідачка відмовляється приїхати в Україну та вчинити дії по добровільному поділу набутого у шлюбі майна. Враховуючи, що право власності на автомобіль, яким фактично володіє і користується позивач, зареєстровано на ім`я відповідачки, позивач не має можливості в позасудовому порядку вирішити питання поділу майна та перереєстрації права власності за собою на автомобіль FORD FIESTA, державний номерний знак НОМЕР_3 . До того ж, автомобілі, які є спільною сумісною власністю сторін, мають суттєво різну вартість, і той автомобіль, що залишається у фактичному користуванні та володінні відповідачки, є суттєво дорожчим.
Ухвалою суду від 18.01.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).
Сторони належним чином були повідомлені про розгляд справи в суді, шляхом надсилання на адреси їх реєстрації копії ухвали про відкриття провадження, а для відповідача також копії позову з додатками.
Позивач та його представник додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направили.
Відповідачка повідомлялась про розгляд справи належним чином, про що свідчить конверт (а.с.41), який повернувся на адресу суду у зв`язку з закінченням строку зберігання. Відзиву на адресу суду у встановлений законом строк не надіслала. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачкою відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачкою відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, 25.10.2006 року позивач уклав шлюб з відповідачкою, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 , видане 25.10.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції (а.с.6). Шлюбні стосунки між сторонами припинено, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №182/4477/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с.7).
У період шлюбу подружжям було придбане рухоме майно, яке складається з двох транспортних засобів:
1) автомобіль FORD EDGE, 2016 року випуску, об`єм двигуна 2000 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 , право власності на який за взаємною згодою сторін було зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 (а.с.10). Ринкова вартість даного транспортного засобу згідно довідки № 25/10/23 від 25.10.2023 року суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 складає 640 000,00 грн. (вартість 1/2 частини становить 320 000,00 грн.). (а.с.12 зворот);
2) автомобіль FORD FIESTA, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1596 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_3 , номер VIN: НОМЕР_4 , право власності на який за взаємною згодою сторін було зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 (а.с.11). Ринкова вартість даного транспортного засобу згідно довідки № 24/10/23 від 24.10.2023 року суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 складає 313 000,00 грн. (вартість 1/2 частини становить 156 500,00 грн.) (а.с.17 зворот).
Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).
У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Як вбачається в матеріалах справи, між сторонами за взаємною згодою сформувався фактичний спосіб користування та володіння транспортними засобами. Автомобіль FORD EDGE, державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуває виключно у фактичному володінні і користуванні відповідачки, тоді як автомобіль FORD FIESTA, державний номерний знак НОМЕР_3 , залишився в користуванні позивача. Проти такого порядку володіння спільним майном і в подальшому сторони не заперечують.
Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
У відповідності до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 01.02.2017 року у справі 541/642/13-ц зазначила, що кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно ст. 71 СК України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям.
Так, з врахуванням зазначених норм, оскільки сторони не можуть досягти самостійної згоди щодо поділу майна, суд вважає, що спільне майно подружжя повинно бути поділено наступним чином, а саме:
- визнати за позивачем право особистої приватної власності на транспортний засіб FORD FIESTA, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1596 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_3 , номер VIN: НОМЕР_4 ;
- визнати за відповідачкою право особистої приватної власності на транспортний засіб FORD EDGE, 2016 року випуску, об`єм двигуна 2000 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 .
Беручи до уваги дійсну ринкову вартість автомобілів, визначену у довідці №25/10/23 від 25.10.2023 року та довідці №24/1023 від 24.10.2023 року суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , наявних у матеріалах справи, виходячи з принципів справедливості, враховуючи різницю вартості зазначених вище автомобілів, суд обраховує різницю за наступною формулою: 640 000,00 грн. 313 000,00 грн. = 327 000,00 грн.; 327 000,00 грн. /2 = 163 500,00 грн. А отже дана сума підлягає стягнення з відповідачки на користь позивача.
Крім того, позивачем понесені судові витрати в сумі 14 765,00 грн., які складається з судового збору у розмірі 4 765,00 грн., оплати послуг з оцінки транспортного засобу суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 в розмірі 2 000,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Усі витрати підтверджені квитанціями.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на оплату судового збору в сумі 4 775,00 грн. (квитанція Укрпошти від 01.11.2023 року ( а.с.1), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача.
Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (постанова КЦС ВС від 12.05.2021 року у справі № 235/4969/19).
Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 гривень (п. 4.1 договору про надання правової допомоги від 29.10.2023 року (а.с. 24-26), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача.
Крім того, позивачем понесені витрати на оплату послуг з оцінки транспортного засобу суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 в розмірі 2 000,00 грн., що підтверджується квитанцією Приватбанку від 25.10.2023 року (а.с.29), а тому дані витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
У зв`язку з наведеним вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 60, 63,70 СК України, статтями 3, 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 268, 368 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно:
- автомобіль FORD EDGE, 2016 року випуску, об`єм двигуна 2000 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 ;
- автомобіль FORD FIESTA, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1596 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_3 , номер VIN: НОМЕР_4 .
Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільне сумісне майно подружжя наступним чином:
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право особистої приватної власності на транспортний засіб - автомобіль FORD FIESTA, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1596см.куб., державний номерний знак НОМЕР_3 , номер VIN: НОМЕР_4 ;
- визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право особистої приватної власності на транспортний засіб - автомобіль FORD EDGE, 2016 року випуску, об`єм двигуна 2000 см.куб., державний номерний знак НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову компенсацію різниці вартості майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, в розмірі 163 500,00 (сто шістдесят три тисячі п`ятсот грн. 00 коп.)
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати в розмірі 14 765,00 (чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О. В. Рунчева