ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10169/24

Провадження № 22-ц/4820/1751/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Президента України Зеленського Володимира Олександровича, третя особа держава Сполучені Штати Америки в особі посольства США в Україні, про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Карплюка О.І. від 11 липня 2024 року.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд,

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, вказувала, що вона як громадянка України згідно Конституції України має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Розпорядження органами державної влади об`єктами права власності Українського народу без його волі фактично позбавляє Український народ його права власності, в тому числі її як громадянку України та співвласника об`єктів права власності Українського народу. Тобто, відповідно до ст. 228 ЦК України всі правочини, здійснені щодо об`єктів права власності Українського народу є нікчемними, а діяльність органів державної влади в цій частині є такою, що порушує правовий і публічний порядок, визначений ст.19 Конституції України.

Для отримання права управління об`єктами права власності Українського народу у випадку відсутності меж на таке управління в Конституції, держава Україна зобов`язана отримати довіреність на таке управління від Українського народу, а саме у всіх громадян України або за результатами Всеукраїнського референдуму, або нотаріально завірену. Оскільки такий референдум не проводився і вона такої довіреності не надавала, то є явне та очевидне порушення її права власності в об`єктах права власності Українського народу, а саме в надрах, органами державної влади держава Україна.

Позивачка вказувала, що держава Україна та її органи державної влади усвідомлювали об`єктивно існуюче правове становище, закріплене ст. 13 та 19 Конституції України, спотворили право та самостійно, за власною ініціативою підмінили і ототожнили поняття «надра» як об`єкт власності Українського народу з можливістю управління в державі Україна надрами органами державної влади.

Враховуючи наведене, вважає, що її право власності в об`єкті права власності Українського народу порушено державою Україна, тому обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, а на державу Україна.

З цих підстав просила стягнути з держави Україна на її користь дев`ять мільйонів гривень моральної шкоди, завданої порушенням її права власності на об`єкти права власності Українського народу, а саме, надра.

Рішенням Хмельницького міськрайонного Хмельницької області від 11 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне і задовольнити позов. На її думку, суд першої інстанції не з`ясував, зокрема, чи є у громадянина України право власності на об`єкти права власності Українського народу (надра), чи порушено це право органами державної влади Україна видачею дозволів на використання надр, чи надавав Український народ право розпорядження на надра органам державної влади Україна, чому їй як громадянину України не виплачувалася орендна плата за користування її частиною надр. Неприйняття і не введення в дію закону про економічний паспорт не є правовою підставою для невиплати їй частини доходу державного бюджету від рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин. Вказує, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст, та обсяг буде ними реалізовано.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, будучи належно повідомленими про розгляд справи.

ОСОБА_1 надіслала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовим виїздом закордон.

Керуючись ст. 372 ЦПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду справи апеляційний суд відхилив клопотання про відкладення розгляду справи за відсутності доказів на підтвердження обставин, вказаних апелянткою.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України та вважає, що їй завдано шкоди порушенням права власності на надра як об`єкти права власності народу України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела факт порушення її права власності на об`єкти права власності народу України (надра) та заподіяння їй моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Згідно ст. 102 Конституції Президент України є главою держави і виступає від її імені.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, з врахуванням наведених норм права в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.

Обґрунтовуючи свій позов та апеляційну скаргу, позивачка зазначала, що їй завдано моральну шкоду органами державної влади внаслідок того, що вона як громадянка України згідно Конституції має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу, однак не надавала державним органам права на управління об`єктами права власності Українського народу ні за результатами Всеукраїнського референдуму, на ні підставі нотаріально завіреної довіреності і таким чином порушені її права як співвласника об`єктів права власності Українського народу саме з боку органів державної влади, які користуються даними об`єктами власності без її згоди, не сплачуючи їй відповідної плати за користування.

Як вбачається зі змісту норм ст.ст. 13, 75, 102, 113, 116, 143 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією, здійснюють право власності від імені Українського народу землею та її надрами, які знаходяться в межах території України.

Тобто, такі повноваження делеговані органам державної влади та органам місцевого самоврядування прямими нормами Конституції України і органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією, здійснюють право власності на ці об`єкти від імені Українського народу.

Вказаними нормами не передбачено проведення Всеукраїнського референдуму з приводу передачі народом таких повноважень відповідним органам влади чи видачі окремо від кожного громадянина нотаріально завіреної довіреності.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 завдано моральної шкоди внаслідок неправомірних дій держави Україна в особі Президента України. За наведеного суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не довела склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна, її позов є безпідставним.

З врахуванням наведеного висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заявленого позову, як і для стягнення витрат позивача, є правильним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Судді Л.М. Грох

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова