Справа № 279/5996/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

03 жовтня 2024 року

Суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Волкова Н.Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , заінтересована особа Коростенський відділ Управління державної міграційної служби України в Житомирській області про встановлення факту належності до громадянства України за народженням,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся з заявою про встановлення факту належності до громадянства України за народженням неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлення вказаного факту заявникові необхідно для оформлення синові паспорта громадянина України у формі ID -картки.

Підставою звернення зазначає відмову заінтересованої особи в документуванні його неповнолітньої дитини паспортом громадянина України, не зважаючи на те, що син народився в Україні, його покійна мати являлась громадянкою України, він отримав посвідку на постійне проживання в Україні, однак її оригінал втрачено.

Відповідно до ст.293 ч.1 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 вказаної норми визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких наведено у статті 315 ЦПК України.

Вказана норма передбачає можливість встановлення і інших фактів, що мають юридичне значення, але за умови, що можливість встановлення такого факту в судовому порядку перебачено відповідним законом.

Правові питання належності до громадянства України та набуття громадянства України регулюється Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III зі змінами.

Заявник просить встановити факт належності його неповнолітнього сина, 2010 року народження, до громадянства України, однак відповідно до положень ст.3 ЗУ "Про громадянство України", до громадянства України належать: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Тобто, належними до громадянства України можуть бути визнані лише ті особи, які були народжені до часу утворення держави Україна (24.08.1991 року) або до набрання чинності ЗУ "Про громадянство України" (13.11.1991 року) і які на вказані дати постійно проживали на території України або проживали в Україні і не були громадянами інших держав, або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року було внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України, або набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Отже, особи, народженні після утворення держави Україна (24.08.1991 року), не належать до громадянства України, а набувають громадянство України, тому визначення заявником у резолютивній частині заяві вимоги як встановлення факту належності до громадянства особи 2010 року народження є помилковим, оскільки така особа може набути громадянство України, тому юридично вірним у даній правовій ситуації є доведення саме факту набуття особою громадянства України, а не належності до такого.

Способи набуття громадянства України визначено положеннями ст.6 ЗУ «Про громадянство України», згідно яких громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно свідоцтва про народження (серії НОМЕР_1 від 24.03.2010 року) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м.Коростень Житомирської області, держава Україна, його матір`ю є громадянка України ОСОБА_3 .

Саме вищевказаний документ підтверджує факт набуття дитиною заявника ОСОБА_2 громадянства України за народженням.

Подані заявником документи не свідчать про те, що вказаний факт не визнається чи заперечується заінтересованою особою.

Як встановлено судом, то підставою звернення заявника до суду є фактична відмова Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, в особі заінтересованої особи у прийнятті рішення про оформлення набуття громадянства України неповнолітньою дитиною заявника з підстави, передбаченої пунктом 1 статті 6 ЗУ "Про громадянство України" (ст.24 ч.2 п.4 ЗУ "Про громадянство України"), через неподання заявником документів, подання яких вимагається вказаним органом.

Згідно ст.26 вказаного Закону таке рішення може бути оскаржено у встановленому законом порядку до суду. Таким судом є суд адміністративної юрисдикції, таким законом є Кодекс адміністративного судочинства України (КАС України), тому заявник вправі звернутись з вимогою щодо правомірності відмови уповноваженого органу в оформленні набуття дитиною громадянства України до відповідного адміністративного суду за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи той факт, що Законом України "Про громадянство України" не передбачено можливість встановлення чи підтвердження в судовому порядку факту набуття особою громадянства, то провадження у справі відкриттю не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.186, 315 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , заінтересована особа Коростенський відділ Управління державної міграційної служби України в Житомирській області про встановлення факту належності до громадянства України за народженням відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду в 15-денний строк, який обчислюється з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручено у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя