Справа № 487/434/24
Провадження № 2/487/1222/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03.10.2024 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Бобрової І.В., при секретарі Мосензової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу № 487/434/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у порядку суброгації

ВСТАНОВИВ:

16.01.2024 представник позивача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» Юхименко С.Ю. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у порядку суброгації у розмірі 42939,56 грн., а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Вимоги позову мотивує тим, що 07.03.2023 між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 025/078/004892, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законі, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Mitsubishi Pajero Sport, д.н.з. НОМЕР_1 . 18.04.2023 у м. Миколаєві по вул. Крилова, 8 сталася ДТП за участю транспортних засобів Mitsubishi Pajero Sport, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якого транспортні засоби зазнали ушкоджень. Заводський районний суд м. Миколаєва своєю постановою від 12.06.2023 визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до рахунку-фактури № ДА-2-00047 від 21.04.2023 ФОП ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Pajero Sport, д.н.з. НОМЕР_1 склала 123462,00 грн. та була сплачена ПрАТ «УПСК». Крім того зазначає, що автомобіль Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ «СК «Альфа-Гарант» № АТ/2216958, ліміт шкоди за яким складає 130000,00 грн., франшиза 2600,00 грн. 19.07.2023 ТДВ «СК «Альфа-Гарант» сплатило ПрАТ «УПСК» 80522,44 грн. страхового відшкодування. Однак, наразі, із сплачених ПрАТ «УПСК» за договором добровільного страхування коштів невідшкодованими залишилися 42939,56 грн., які необхідно стягнути з винного водія ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2024 головуючим суддею у справі визначено Боброву І.В.

Суд своєю ухвалою від 05.02.2024 відкрив провадження та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Суд своєю ухвалою від 28.06.2024 закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належними чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 07.03.2023 між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування наземного транспортну № 025/078/004892, згідно з яким було застраховано ТЗ марки «Mitsubishi Pajero Sport» 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії зазначеного договору з 08.03.2023 по 07.03.2024, страхова сума за договором страхування 900000,00 грн., з яких 851500,00 грн. для транспортного засобу та 48500,00 грн. для додаткового обладнання, франшиза 0,00 грн.

Так 18.04.2023 у м. Миколаєві, по вул. Крилова, 8 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Mitsubishi Pajero Sport» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та «Daewoo Sens» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали ушкоджень.

Заводський районний суд м. Миколаєва своєю постановою від 12.06.2023 у справі № 487/2813/23 визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та наклав на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850,00 грн.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що зазначена вище постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ДТП набрала законної сили, а обставини встановлені в ній не доказуються при розгляді інших справ, суд вбачає вину відповідача у ДТП.

18.04.2023 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою повідомленням (автокаско) про ДТП та про виплату страхового відшкодування, в якій кошти просив сплатити на рахунок ФОП ОСОБА_4

18.04.2023 було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу та зафіксовані наявні пошкодження внаслідок ДТП, у тому числі, за допомогою фотофіксації, що підтверджується копією акту огляду транспортного засобу від 18.04.2023.

Відповідно до копії рахунку № ДА-2-00047 від 21.04.2023, наданого ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» д.н.з. НОМЕР_1 склала 123462,00 грн.

Згідно із копією страхового акту № КАСКО 025/214/024594/23/1 від 17.05.2023 ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 123462,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується копією платіжної інструкції № 162222634 від 17.05.2023.

У той же час транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АТ № 002216958, страхова компанія ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Відповідно до копії полісу серії АТ № 002216958 передбачена страхова сума за шкоду, заподіяну майну (ліміт відповідальності) у розмірі 160 000,00 грн., франшиза 2600,00 грн.

14.06.2023 ПрАТ «УПСК» звернулося з претензію до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування завданого з вини ОСОБА_1 збитку у розмірі 123462,00 грн.

Згідно з копією платіжної інструкції № 37036 від 19.07.2023 ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу згідно страхового акту № ЦВ/23/1912 за договором страхування АТ № 002216958 на рахунок ПрАТ «УПСК» у розмірі 80522,44 грн.

Отже ТДВ СК «Альфа-Гарант» виконало свої зобов`язання в межах страхової суми (ліміту відповідальності) перед ПрАТ «УПСК» у повному обсязі.

У зв`язку з чим невідшкодованою залишилася сума у розмірі 42939,56 грн., яку позивач просить стягнути з винної у ДТП особи ОСОБА_1 .

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом у ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма зазначена у статті 27 Закону України № 85/96-ВР «Про страхування» (чинного, на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з наведеними положеннями до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.

Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» (чинного, на момент виникнення спірних правовідносин) предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності.

Виходячи із зазначеного вище, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, стаття 1191 Цивільного кодексу України та стаття 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та Закону України від 9 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, з другого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (пункт 34).

У випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з правовідносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість самого завдавача шкоди. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (пункт 35).

Відповідно до ст. 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 43).

У цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.

При цьому при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

Таким чином до ПрАТ «УПСК» як страховика ОСОБА_2 як потерпілої особи перейшло право вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 42939,56 грн.

Суброгація випливає безпосередньо із закону і не потребує підтвердження договором страхування. Доказами наявності у страховика права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди та у зв`язку з яким було виплачено страхове відшкодування і заміну в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020, справа № 910/12472/18.

Положення діючого цивільно-процесуального законодавства передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Відповідач доказів на спростування розміру наведеної позивачем суми до відшкодування не надав.

Обсяг відповідальності відповідача обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на чинних нормах закону, а тому підлягають задоволенню.

Крім того позивач просив стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2684,00 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 2684,00 грн. за подання позову до суду підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим у ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04. 2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір № 1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019, укладений між ПрАТ «УПСК» та адвокатським бюро «Юхименко та партнери», додаткову угоду від 21.05.2023 № 4 до договору № 1/05 від 21.05.2019, якою продовжено строк дії договору на наступні 12 календарних місяців, ордер про надання правничої допомоги адвоката Юхименка С.Ю., платіжну інструкцію про сплату вартості правових послуг № 162224980 від 13.12.2023, акт про надання правової допомоги № 217 від 13.12.2023.

Таким чином з огляду на наведене, та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог, значення справи для сторін, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, доходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 6000,00 грн.

Керуючись ст. 18, 79-81, 141, 259, 263-265, 274, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування у порядку суброгації задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» суму сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 42939 грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», місце знаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, ЄРДПОУ 20602681.

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 03.10.2024.

Головуючий суддя І. В. Боброва