КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Будової Наталії Миколаївни, яка діє від імені та в інтересах Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року про відмову в задоволенні заяви Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виданого 18 липня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва виконавчого листа в справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», Голови комісії з реорганізації у зв`язку із злиттям Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» Тягульського Володимира Григоровича, про визнання незаконними розпорядження, наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання не чинити перешкод,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «Південно-Західна залізниця») звернулося до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виданого 18 липня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва виконавчого листа в справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, ДТГО «Південно-Західна залізниця», Голови комісії з реорганізації у зв`язку із злиттям ДТГО «Південно-Західна залізниця» ОСОБА_2 , про визнання незаконними розпорядження, наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання не чинити перешкод. Зазначало, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2016року у цивільній справі №761/10285/15-ц задоволено частково позов ОСОБА_1 .. ОСОБА_1 поновлений на осаді начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 25 березня 2015року на умовах, визначених Контрактом №5-ІV. 18 липня 2016 року судом видано виконавчий лист, який пред`явлений до виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Мілоцького О.Л. від 04 серпня 2016року у відкритті виконавчого провадження, з примусового виконання вказаного виконавчого листа відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016року, залишеною без змін ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року, визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мілоцького О.Л. від 04 серпня 2016року про відмову у відкритті виконавчого провадження. У адресованій суду заяві ДТГО «Південно-Західна залізниця» порушило питання про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа про поновлення ОСОБА_1 на роботі, оскільки строк дії укладеного з ОСОБА_1 контракту закінчився 13 лютого 2017 року. Крім того, у ДТГО «Південно-Західна залізниця» відсутні повноваження на видання наказу/розпорядження про поновлення начальника державного підприємства ОСОБА_1 на посаді.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року у задовлоенні заяви ДТГО «Південно-Західна залізниця» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

В апеляційній скарзі ДТГО «Південно-Західна залізниця» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Посилається на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 761/12013/17 за позовом ОСОБА_1 до ДТГО «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення на роботі, встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем та Міністерством інфраструктури України контракту від 13 лютого 2012 року строк його дії сторони встановили до 13 лютого 2017 року, тобто трудовий договір між сторонами припинився 13 лютого 2017 року з закінченням строку дії контракту. А тому суд першої інстанції не врахував преюдиційних обставини щодо припинення трудового договору між сторонами у зв`язку із закінченням строку дії контракту 13 лютого 2017 року. Суд першої інстанції неправильно застосував ст. 21, 23, 36 КЗпП України та не врахував, що чинне законодавство не передбачає можливості поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії контракту, та не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права наявні у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №761/12013/17, від 01 липня 2020 року у справі № 760/7225/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 757/4906/15-ц, від 21 липня 2022 року по справі №487/1448/20. У зв`язку із закінченням строку дії контракту з 14 лютого 2017 року виконання рішення суду №761/10285/15-ц в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» на визначених Контрактом від 13 лютого 2012 року умовах неможливо. Суд залишив поза увагою те, що ДТГО «Південно-Західна залізниця» не має повноважень на видання розпорядження/наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі, тобто у ДТГО «Південно-Західна залізниця» відсутня можливість поновити ОСОБА_1 на роботі.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу представника ДТГО «Південно-Західна залізниця». Просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції представник ДТГО «Південно-Західна залізниця» підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Також порушив питання про відшкодування ОСОБА_1 понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 12000 грн.

В судове засідання інші учасники судового розгляду не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2016року, залишеним без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016року у цивільній справі №761/10285/15-ц було задоволений частково позов ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 25 березня 2015року на умовах, визначених Контрактом №5-ІV від 13 лютого 2012року, укладеного між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_1 та Додатковими Угодами до Контракту №5-ІV від 13 лютого 2012року.

На підставі вказаного рішення 18 липня 2016року Шевченківським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист №761/10285/15-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді, який пред`явлений до виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мілоцького О.Л. від 04 серпня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року, визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мілоцького О.Л. від 04 серпня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження.

За наслідками розгляду звернення ДТГО «Південно-Західна залізниця» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Частиною 1 ст. 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної норми, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню у двох випадках: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2018року у справі № 61-1592св17 зазначено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката, пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи вимоги про визнання виданого 18 липня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва виконавчого листа №761/10285/15-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 25 березня 2015 року на умовах, визначених Контрактом №5-ІV від 13 лютого 2012 року, укладеного між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_1 та Додатковими Угодами до Контракту №5-ІV від 13 лютого 2012 року, ДТГО «Південно-Західна залізниця» посилалося на те, що воно фактично позбавлене можливості виконати рішення суду з об`єктивних причин в силу закінчення строку дії Контракту №5-ІV від 13 лютого 2012 року, а також відсутності у нього повноважень на видання наказу/розпорядження про поновлення начальника державного підприємства ОСОБА_1 на посаді.

Разом з тим, закінчення 13 лютого 2017 року строку укладеного між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_1 . Контракту№5-ІV від 13 лютого 2012 року, не є підставою для визнання виданого 18 липня 2016 року виконавчого листа №761/10285/15-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 25 березня 2015 року,таким, що не підлягають виконанню.

Закінчення строку дії контракту/трудового договору є підставою для припинення трудових відносин, але не звільняє роботодавця від обов`язку винесення наказу про поновлення на підставі рішення суду на посаді працівника, звільненого до закінчення строку дії контракту.

При цьому поновлення незаконно звільненого працівника на посаді здійснюється з моменту його звільнення з винесенням відповідного наказу та внесенням записів до його трудової книжки. Поновлення працівника на посаді на підставі рішення суду після закінчення строку дії контракту не вимагає допуску працівника до роботи та продовження з ним трудових відносин.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997р.

Відтак, закінчення строку дії Контракту №5-ІV від 13 лютого 2012 року, укладеного між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_1 , 13 лютого 2017 року, не свідчить про припинення обов`язку ДТГО «Південно-Західна залізниця» поновити ОСОБА_1 на посаді на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Колегія суддів відхиляє як такі, що не спростовують правильності висновків суду посилання представника ДТГО «Південно-Західна залізниця» на встановлені в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 761/12013/17 за позовом ОСОБА_1 до ДТГО «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення на роботі, обставини щодо припинення між сторонами трудових відносин у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №761/12013/17, від 01 липня 2020 року у справі № 760/7225/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 757/4906/15-ц, від 21 липня 2022 року по справі №487/1448/20, у яких зазначено, що чинне законодавство не передбачає можливості поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії контракту. ОСОБА_1 вже був поновлений на посаді на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року, залишеного без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2016 року. Предметом судового розгляду в даній справі є наявність підстав для визнання виконавчого листа про поновлення на посаді ОСОБА_1 на посаді начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 25 березня 2015 року таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта про відсутність можливості ДТГО «Південно-Західна залізниця» поновити ОСОБА_1 на роботі. Як вбачається з матеріалів справи трудові відносини виникли саме між ОСОБА_1 та ДТГО «Південно-Західна залізниця». ДТГО «Південно-Західна залізниця» не надало суду жодних доказів вжиття своєчасних заходів, направлених на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 року,залишеного без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції при вирішенні апеляційної скарги ДТГО «Південно-Західна залізниця» вирішити питання про відшкодування ОСОБА_1 понесених витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн.

Представник ДТГО «Південно-Західна залізниця» просить суд апеляційної інстанції відмовити у стягненні на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правову допомогу або зменшити суму відшкодування до 1000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надавала адвокат Клим`юк О.С. відповідно до умов укладеного договору від 14 лютого 2023 року. Додатковою угодою від 13 вересня 2024 року до договору ОСОБА_1 і адвокат Клим`юк О.С. передбачили, що за складання відзиву на апеляційну скаргу ДТГО «Південно-Західна залізниця» по даній справі та представництво інтересів в суді ОСОБА_1 сплачує 12000 грн. Обумовлена сума оплати правової допомоги була опалачена ОСОБА_1 згідно квитанції до прибуткового касового ордеру 17.09.2024 р. Адвокат Клим`юк О.С. представляла інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції 26.09.2024 року.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи заяву представника ДТГО «Південно-Західна залізниця» складність справи та обсяг виконаних адвокатом Клим`юк О.С. послуг за договором про правову допомогу - складання відзиву на апеляційну скаргу та участь в одному судовому засіданні, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір відшкодування ОСОБА_1 витрат на правову допомогу до 6000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Будової Наталії Миколаївни, яка діє від імені та в інтересах Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця»,залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року без змін.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на користь ОСОБА_1 6000 грн. на відшкодування понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Кафідова О.В.