ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/385/24
Єдиний унікальний номер справи: 2110/7844/12
Головуючий у першій інстанції Ратушна В.О.
Доповідач Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

30 вересня 2024 року

Херсонський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Пузанової Л.В., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Херсонської міської ради на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

встановив:

21 грудня 2012 року Дніпровський районний суд м.Херсона ухвалив у зазначеній справі заочне рішення.

13 вересня 2024 року Херсонська міська рада безпосередньо до канцелярії апеляційного суду подала на зазначене рішення апеляційну скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження скаржник зазначив, що Херсонська міська рада не брала участі у розгляді справи, проте суд першої інстанції вирішив питання про визнання права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці Херсонської міської ради, а тому остання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Про наявність оскаржуваного судового рішення стало відомо з ЄДРСР.

У запереченнях на клопотання Херсонської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 викладені в ньому обставини не визнала, просила відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року.

Зазначила, що апелянту достовірно відомо про існування оскаржуваного судового рішення протягом тривалого часу, а саме з 16.07.2014 року.

Так, вона 16.07.2014 року звернулася до Херсонської міської ради з письмовим клопотанням встановленого зразка №114-2786-15 від 16.07.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , більшої площі за рахунок визнання за нею права власності на майно відповідно до судового рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року.

Таким чином, з 16.07.2014 року Херсонській міській раді відомо про оскаржуване судове рішення, оскільки вона як власник нерухомого майна просила Херсонську міську раду виділити їй в оренду земельну ділянку більшої площі. Однак, рішення з вказаного питання вже протягом 10 років Херсонською міською радою не прийнято.

Крім того, факт обізнаності Херсонської міської ради з оскаржуваним судовим рішенням підтверджується письмовими доказами, долученими до заперечень, а саме: приписом про усунення перешкод вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, та актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, складених 29.11.2016 року головним спеціалістом управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради, а також постановою про адміністративне правопорушення №97/929/01-24 від 05.12.2016 року з якої вбачається, що актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 04.07.2003 року прийнято в експлуатацію магазин-кафе з надбудовою мансардного поверху по АДРЕСА_1 ; право власності на терасу визнано заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року справа №2110/7844/12; гр. ОСОБА_1 здійснює реконструкцію тераси літ.а 144,2 кв.м під одноповерхову споруду з надбудовою; документи на право виконання будівельних робіт та робочий проект замовник не надав, а тому є підстави вважати, що ОСОБА_1 порушила вимоги частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у зв`язку з чим останню притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною сьомою статті 96 КУпАП.

Згідно з частою першою статті 352 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічні положення містила стаття 292 ЦПК України в редакції закону, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, а частиною першою статті 294 ЦПК України у наведеній вище редакції передбачалося, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до статті 354 ЦПК України в нині діючій редакції, яка підлягає застосуванню під час вчинення процесуальних дій, розгляду і вирішення справи апеляційним судом за часом подання Херсонською міською радою апеляційної скарги, як це передбачено частиною третьою статті 3 ЦПК України, якою визначені строки на апеляційне оскарження, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Разом з тим, за приписами частини другої статті 358 ЦПК, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З огляду на матеріали справи, її розгляд відбувся 21 грудня 2012 року із постановленням заочного рішення.

Херсонська міська рада не брала участі у розгляді справи, проте з долучених до заперечень ОСОБА_1 документів вбачається, що остання ще 16.07.2014 року звернулася до Херсонської міської ради з письмовим клопотанням №114-2786-15 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , більшої площі за рахунок визнання за нею права власності на майно відповідно до судового рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року.

Крім того, в приписі про усунення перешкод вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, складених 29.11.2016 головним спеціалістом управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради, а також в постанові про адміністративне правопорушення №97/929/01-24 від 05.12.2016 року, складеній начальником управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради міститься посилання про те, що право власності на терасу літ.а 144,2 кв.м належить ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 24.01.2022 року представник Херсонської міської ради Табакар В. звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, з якими був ознайомлений 31.01.2022 року (а.с.35).

Таким чином, 31.01.2022 року представник апелянта був ознайомлений з текстом судового рішення, проте лише 13 вересня 2024 року Херсонська міська рада подала на зазначене рішення апеляційну скаргу, зазначивши у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, що Херсонська міська рада участі у розгляді справи не брала, про наявність оскаржуваного судового рішення стало відомо з ЄДРСР.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Звертаючись із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року, скаржник не зважив на положення статті 354 ЦПК України щодо права на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження та не навів обставин, наявність яких виключає застосування частини другої статті 358 ЦПК України апеляційним судом і є підставою для поновлення пропущеного ним встановленого законом процесуального строку.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що з долучених до заперечень ОСОБА_1 документів прийнятих до розгляду та складених співробітниками управління Херсонської міської ради вбачається, що про наявність заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 21 грудня 2012 року апелянту було відомо ще протягом 2014 - 2016 років, а станом на 24.01.2022 року представник Херсонської міської ради достеменно знав про наявність оскаржуваного судового рішення, 31.01.2022 року був ознайомлений з матеріалами даної справи, а також з текстом заочного рішення суду першої інстанції.

Які обставини перешкодили скаржнику звернутися з апеляційною скаргою в розумні інтервали часу після ознайомлення з матеріалами справи та добросовісно реалізувати належні їй процесуальні права в клопотанні про поновлення апеляційного строку не вказано.

Згідно із частиною 3 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутись до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

У разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечить рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для поновлення пропущеного строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

Коли строк для оскарження поновлюється після спливу значного періоду часу без жодної потреби у виправленні серйозних судових помилок чи недоліків правосуддя, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Тоді як вирішення питання про будь-яке поновлення строку на оскарження відноситься саме до повноважень національних судів, такі повноваження не є необмеженими. У кожній справі національні суди мають перевірити, чи є підстави для поновлення строку на оскарження виправданими, а також обґрунтувати своє рішення про поновлення строку (SABADASH v. UKRAINE № 28052/13, § 31-34, ЄСПЛ, від 23 липня 2019 року).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених у статті 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене, викладені у клопотанні Херсонської міської ради підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 21 грудня 2012 року не відповідають положенням частини другої статті 354 ЦПК України, що не позбавляє його права вказати інші підстави для поновлення строку з врахуванням вимог частини другої статті 358 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без руху та надати скаржнику строк для звернення із відповідною заявою, зазначивши інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Роз`яснити скаржнику, що згідно частиною четвертою статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано ним в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 ЦПК України.

Одночасно з поданням апеляційної скарги Херсонська міська рада звернулася до апеляційного суду з клопотанням, в якому, пославшись на свій майновий стан, просила відстрочити або розстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З цих же підстав суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Такий порядок визначений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-V iз послідуючими змінами, відповідно до положень якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 29 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і строки, покладається на особу, яка подає скаргу.

Доказів у підтвердження наведених у клопотанні обставин щодо відсутності доходів скаржник не надав.

Отже, для вирішення питання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору скаржнику необхідно подати станом на день порушення цього питання бухгалтерські документи про відсутність коштів на рахунках тощо.

Враховуючи викладене, зазначені обставини є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням скаржникові строку для надання відповідних доказів щодо майнового стану, а у разі відсутності таких - для сплати судового збору у розмірі 450 грн ((30 000 х 1%) х 150%).

Наведені обставини відповідно до статей 185, 357 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 354, 357 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу залишити без руху.

Надати скаржнику строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для звернення до суду апеляційної інстанції із заявою, в якій зазначити інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, та для подання належних доказів у підтвердження його майнового стану, а у разі відсутності таких - доказів сплати судового збору у розмірі 450 грн за платіжними реквізитами Херсонського апеляційного суду («Отримувач коштів: ГУК у Херсон обл/Херсон р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37959517; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача - UA0021451; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу 101 (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від (Дата оскаржуваного рішення) по справі (Номер справи), Херсонський апеляційний суд, або надати документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Роз`яснити скаржнику, що неподання відповідної заяви в зазначений строк - є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження, а неподання документів щодо сплати судового збору - для визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення.

Відповідні документи скаржник має подати до Херсонського апеляційного суду (адреса: вул. 295 Херсонської стрілецької дивізії, 1-а, м.Херсон), або за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), з посиланням на номер провадження № 22-ц/819/385/24.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду Л.В.Пузанова