Провадження № 2/761/7123/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Кривди Людмили Володимирівни, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19.06.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Кривди Л.В., Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві про відшкодування моральної шкоди, у якому просить стягнути на свою користь з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України або Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн., а також стягнути судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.06.2020 р. інспектором 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Кривдою Л.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 278589, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП. та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Рішенням Шевченківський районний суд м.Києва від 14.05.2021 р. у справі № 761/19034/20 скасовано вказану постанову та закрито провадження у справі. Враховуючи, що наявність негативних явищ, які виникли у позивача, у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, та порушенням нормальних життєвих зв`язків внаслідок тривалого доведення вказаного факту, як компенсацію завданої моральної шкоди від наведених порушень та незручностей позивач оцінює у розмірі 5000,00 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права.

Ухвалою від 21.08.2023 р. позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Дарницького районного суду м.Києва.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2023 р. скасовано ухвалу від 21.08.2023 р., а позовну заяву направлено до Шевченківського районного суду м.Києва для продовження розгляду.

14.12.2023 р. на адресу суду від Київського апеляційного суду надішли матеріали позовної заяви.

30.04.2024 р. позовну заяву передано у провадження судді Савицького О.А. згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Ухвалою від 06.05.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи.

Представники відповідачів Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві в судове засідання не з`явились, однак на адресу суду від кожного з них надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту яких вбачається, що останні проти позовних вимог заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача Державної казначейської служби України та відповідач інспектор 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Кривда Л.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили та відзивів не подали.

З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності осіб, які не з`явились.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 20.06.2020 р. інспектором 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Кривдою Л.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 278589, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Рішенням Шевченківський районний суд м.Києва від 14.05.2021 р. у справі № 761/19034/20, яке набрало законної сили, скасовано вказану постанову та закрито провадження у справі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті - шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил передбачених зокрема ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 р. у справі № 920/715/17 зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частини третьої цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З аналізу статей 23, 1174 ЦК України випливає, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача Департаменту патрульної поліції у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування моральної шкоди.

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінив у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 р. у справі № 569/1799/16-ц, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Враховуючи викладене, суд вважає, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому було спричинено душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені ст. 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення ст. 1167 ЦК України.

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки скасування постанови про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Визначаючи розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду суд враховує характер спричиненої шкоди, а саме, що вона спричинена постановою посадової особи органу державної влади про накладення адміністративного стягнення; значення справи для сторони, а саме, що на позивача було накладено стягнення у вигляді штрафу; наслідки прийняття вказаного рішення, а саме, що за постановою на позивача був накладений штраф у розмірі штраф 425,00 грн.

Відтак, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду має складати 5000,00 грн., що буде справедливою сатисфакцією потерпілому за прийняття неправомірного рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначений розмір відшкодування цілком буде відповідати характеру спричиненої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для позивача, в результаті прийняття постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц, порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 р. № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Отже з врахуванням загальних принципів відшкодування шкоди завданої рішенням, дією чи бездіяльністю державного органу, законодавством регламентовано механізм відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, в тому числі Департаменту патрульної поліції, а відтак і його посадовими особами під час здійснення своїх повноважень, а саме шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів державного бюджету за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена вище норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 19.06.2018 р. у справі № 910/23967/16).

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Водночас, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову у частині вимог до відповідача інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Кривди Л.В., оскільки остання під час розгляду відносно позивача справи про адміністративне правопорушення діяла від імені Департаменту патрульної поліції, саме на який, як орган державної влади у спірних правовідносинах, покладається обов`язок з відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Крім того суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 3700,00 грн., оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення таких витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Кривди Людмили Володимирівни, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В решті вимог позов задоволенню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: