№ 209/7252/23
№ 2/207/573/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2024 року на розгляд суду з Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за підсудністю, у якій просять стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 32495 грн. 77 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 13.05.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту 491004728 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 25106,09 грн. строк кредиту 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 32.00% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 25106,09 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 22.02.2021 загальний розмір заборгованості становив 32595 грн. 77 коп., яка складалась з заборгованості за кредитом в розмірі 23771,17 грн., заборгованості по відсоткам - 8824,60 грн.

23.02.2021 року між «ФК ФОРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором 491004728 від 13.05.2019 року.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 32495 грн. 77 коп. та судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити.

Від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Куценка В.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнав позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (арк. с. 82-87).

Відзив мотивований тим, що, у позивача немає доказів укладання відповідачем кредитного договору № 491004728. Позивачем також не доведено факт надання кредиту відповідачу. Відповідач не повідомлений про укладення договору факторингу між AT «Альфа-банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс». Позивачем не доведено факт того, що ним набуто право вимоги до Відповідача. З цих підстав, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав суду заяву, в якій він просив розглянути справу за його відсутністю та за відсутністю його довірителя, в задоволенні позовних вимог просив відмовити та врахувати заперечення зазначені у відзиві на позовну заяву.

08 липня 2024 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (арк. с. 90-91). Позивач заперечує про відсутність кредитного договору та акцепту, оскільки оферта містить всі істотні умови договору, а банк на її виконання перерахував кредит, що підтверджується випискою.

Щодо тверджень відповідача про неправомірність доказів укладення кредитного договору, виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта, так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. А тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника.

З виписки по особовому рахунку видно, що відповідачка виконувала платежі по Кредитному договору, отже, неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до ст. 204 ЦК України свідчить про правомірність цього правочину.

На спростування відсутності доказів на набуття права вимоги позивач надає копії відповідних документів.

Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 13.05.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), було укладено договір про надання кредиту 491004728. Тип кредиту «кредит готівкою». Сума кредиту у розмірі 25106,09 грн. Процентна ставка 32,00% річних. Тип процентної ставки фіксований. Щомісячний платіж за графіком по 843,38 щомісячно зі строком 60 місяців до 14.05.2024 (арк. с. 5-6). Як зазначено у оферті, акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту 491004728 від 13.05.2019 ОСОБА_1 отримала, що підтверджено її підписом.

Як вбачається з додатку №1 до Угоди про надання кредиту №491004728 сторони власноруч погодили детальний розпис складових загальної вартості кредиту, реальної процентної ставки, період платежів (арк. с. 6).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 13.05.2019 по 22.02.2021, що свідчить про рух коштів за рахунком НОМЕР_1 , який узгоджено сторонами в додатку №1, що є належним доказом в розумінні ст.9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (арк. с. 13-22).

22 лютого 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Форт» (Фактор) укладено договір факторингу № 1, за умовами якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору (арк.с. 63-73).

23 лютого 2021 року між «ФК ФОРТ» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №01-23-02/21, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідачки (арк.с. 7-11). Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором 491004728 від 13.05.2019 року.

Згідно п. 2.2 договору факторингу, визначено право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до витягу з Додатку № 1-1 до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021, клієнт передав фактору в тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором 491004728 від 13.05.2019 на загальну суму 34995,77 грн., з яких сума основної заборгованості у розмірі 23771,17 грн.; заборгованості по відсоткам - 8824,60 грн.; пеня/штраф/неустойка у розмірі 2400,00 грн. (арк.с. 12).

Як зазначено у даному додатку № 1-1, сума заборгованості розрахована на дату укладення договору факторингу.

Отже, ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 491004728 від 13.05.2019 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за ОСОБА_1 станом на 22.02.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 34995,77 грн. (ар.с.23).

Такі ж відомості стосовно розміру заборгованості за кредитним договором №491004728 від 13.05.2019 містяться у наданих позивачем виписках по особовому рахунку.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи викладене, на підставі належним чином оцінених доказів, суд приходить до висновку, що спірний договір кредиту був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов цього договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов цього договору та в подальшому деякий час виконувала його умови, протягом дії кредитного договору не звертався до банку з пропозицією про внесення будь яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Відтак, доводи відповідача про недосягнення договірних домовленостей із позивачем щодо кредитної лінії для погашення заборгованості за кредитним договором №491004728 від 13.05.2019 не відповідає змісту оферти від 13.05.2019 та додатку №1 до Угоди про надання кредиту, після цього у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позичальника виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Відповідно до ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в Договорі позики, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України.

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора АТ «АЛЬФА-БАНК» до ТОВ «ФК ФОРТ», та від ТОВ «ФК ФОРТ» до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» за кредитним договором № 491004728 від 13.05.2019, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідачка ОСОБА_1 , в порушення умов укладеного кредитного договору, своєчасно не повернула кредитні кошти та не сплатила відсотки за користування кредитом, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість за кредитним договором №491004728 від 13.05.2019 в розмірі 32595 грн. 77 коп., яка складалась з заборгованості за кредитом в розмірі 23771,17 грн., заборгованості по відсоткам - 8824,60 грн.

Розв`язуючи вимоги позивача на предмет стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором про надання кредиту №491004728 від 13.05.2019 року, суд відзначає, що, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач не спростував розрахунку заборгованості, який складений на підставі виписки по особовим рахункам за період з 13 травня 2019 року по 22 лютого 2021 року.

За цією випискою встановлюється користування відповідачем наданими первісним кредитором кредитними коштами як в бік зняття коштів, так і в бік погашення заборгованості, хоча і не в повному розмірі та несвоєчасно (а.с.13-22).

В позовній заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 32495 грн. 77 коп.

За таких обставин, враховуючи, що загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 32595 грн. 77 коп., яка є більшою на 100,00 грн. від суми, яку ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» просить стягнути з ОСОБА_1 , тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в межах позовних вимог в розмірі 32495 (тридцять дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) грн. 77 коп., враховуючи принцип диспозитивності (ч.1 ст.11 - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доведеність обставин щодо невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором, у зв`язку із чим відповідно до вимог наведеного чинного законодавства ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» вправі ставити вимоги до неї про стягнення заборгованості. Відповідачем не надано докази на спростування встановлених судом обставин, як і доказів шахрайських дій з боку третіх осіб у вказаних правовідносинах.

Відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження своїх заперечень.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість в розмірі 32495 (тридцять дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) грн. 77 коп.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 315, 316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» (ІКЮО: 40340222, адреса: м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 2) заборгованість за кредитним договором № 491004728 від від 13.05.2019 у загальному розмірі 32495 (тридцять дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) гривень 77 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» витрати по сплаті судового збору у сумі 2684 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Юрченко