ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6927/24 Справа № 201/4668/24 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який також є законним представником малолітньої ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 (треті особи - Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, Територіальний сервісний центр № 1249 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області) про припинення права власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, стягнення грошової компенсації (суддя першої інстанції Ткаченко Н.В.),

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , який також є законним представником малолітньої ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 (треті особи - Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, Територіальний сервісний центр № 1249 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області) про припинення права власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, стягнення грошової компенсації.

15 травня 2024 року позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій він просив:накласти арешт на автомобіль «Honda Accord», 2018р. випуску, об`єм двигуна 1996см.куб., номер VIN: НОМЕР_1 , який було зареєстровано під державним номерним знаком НОМЕР_2 , з позбавленням права відчуження, користування та розпорядження вказаним транспортним засобом як власнику так і третім особам, які мають право керувати даним транспортним засобом, до набрання законної сили судовим рішенням у даній цивільній справі.

Вилучити з володіння та користування відповідача - ОСОБА_2 , або у будь-яких інших осіб (у яких він може перебувати у володінні або в користуванні), автомобіль «Honda Accord», 2018 року випуску, об`єм двигуна 1996 см.куб., номер VIN: НОМЕР_1 , який було зареєстровано під державним номерним знаком НОМЕР_2 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній цивільній справі; передати на відповідальне зберігання ОСОБА_1 автомобіль «Honda Accord», 2018р. випуску, об`єм двигуна 1996 см.куб., номер VIN: НОМЕР_1 , який було зареєстровано під державним номерним знаком НОМЕР_2 , з покладенням на нього обов`язків по зберіганню та забезпеченню цілісності даного транспортного засобу, до набрання законної сили судовим рішенням у даній цивільній справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який також є законним представником малолітньої ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_4 (треті особи - Управління-служба у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, Територіальний сервісний центр № 1249 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області) про припинення права власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, стягнення грошової компенсації задоволено частково.

Накладено арешт на транспортний засіб «Honda Accord», 2018р. випуску, об`єм двигуна 1996 см.куб., номер VIN: НОМЕР_1 , державним номерним знаком НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

В задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Із вказаною ухвалою суду не погодились ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та подали апеляційній скарги, в яких зазначили, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та без належного з`ясування обставин, які мають значення для справи.

ОСОБА_1 , свою скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що існує реальна загроза порушення прав як позивача, так і дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обумовлена тим, що спірний транспортний засіб перебуває у користуванні відповідача може бути їм сховано, продано, знищено, пошкоджено чи знецінено, що призведене до ускладнень виконання рішення суду, а також до можливих порушень прав та інтересів інших осіб.

ОСОБА_1 просив ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року скасувати в частині відмови у вжитті заходів забезпечення позову у вигляді вилучення з володіння та користування відповідача, або будь-яких інших осіб спірного автомобіля та задовольнити його заяву у відповідній частині.

ОСОБА_2 , свою скаргу мотивує тим, що позивачем подана безпідставно заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб «Honda Accord» 2018 року випуску.

Застосований судом захід забезпечення позову у виді арешту автомобіля не відповідає критеріям співмірності, оскільки фактично призведе до позбавлення відповідача права не тільки розпоряджатися майном, а і користуватися ним.

ОСОБА_2 просив ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 доводи своїх апеляційних скарг підтримали та просили їх задовольнити та у свою чергу відмовити у задоволенні апеляційної скарги іншої сторони.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

При цьому, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Такі висновки зроблені і Великою Палатою Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) виснувала, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на транспортний засіб Honda Accord», 2018р. випуску, об`єм двигуна 1996см.куб., номер VIN: НОМЕР_1 , який було зареєстровано під державним номерним знаком НОМЕР_2 , що є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України, і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Крім того, зазначений спосіб забезпечення позову не перешкоджає відповідачу здійснювати користування транспортним засобом, а лише обмежує часткове його відчужувати.

Посилання відповідача, що вжиті заходи забезпечення позову є неспівмірними, апеляційний суд не враховує та вважає. що в даному випадку, дане обмеження є тим часове та відповідає критеріям співмірності та обставинами справи, оскільки предметом даного позову є зокрема спірний автомобіль, а тому колегія суддів вважає, що вжиті заходи забезпечення обґрунтовано застосовано.

Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо;

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Що стосується посилання позивача у скарзі, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, що призведуть до обмеження права користування своїм майном, що є порушенням конституційного права громадянина.

Окрім того, слід зазначити, оскільки судом першої інстанції було накладено арешт на спірний транспортний засіб, то відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 в частині передання йому на зберігання транспортний засіб, оскільки дані дії забезпечуються у межах Закону України «Про виконавче провадження».

Позивачем не наведено підстав достатньо вважати, що у відповідача є намір пошкодити спірний автомобіль.

Інші наведені в апеляційних скарга доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 3 жовтня 2024 року.

Головуючий - суддя О. В. Халаджи