Справа № 450/1016/24 Провадження № 2/450/1022/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Качмар М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про (предмет спору): визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, що ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просив визнати за позивачем право власності на житловий будинок, загальною площею 57,3 кв.м та житловою площею 42,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_3 за час свого життя набув право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 та своїми майновими правами на випадок смерті не розпорядився в цілому чи частково, заповіту не склав. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. До спадкоємців першої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 за умови, що був би живий відносився його син батько позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . тому на спадщину претендують онуки спадкодавця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 прийняв спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав та був зареєстрований разом з ним, опікувався майном та вступив в управління спадщиною. Відповідачка на момент смерті спадкодавця проживала окремо, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Крім того, в анкетних даних спадкодавця, зокрема у витягу про народження ОСОБА_4 в графі відомості про батька зазначено ОСОБА_3 , а у свідоцтві про його смерть та свідоцтві про право власності на житловий будинок вказано ім`я « ОСОБА_5 », прізвище « ОСОБА_6 », по батькові « ОСОБА_7 ». Такі розбіжності виникли внаслідок документальної фіксації розмовних, гіпокористичних і демінутивних варіантів особових імен, по батькові та прізвищ у документах, які мали розбіжності саме в розмовному варіанті, що призводило до виникнення різних записів в документах однієї особи, а саме і мені « ОСОБА_8 » - « ОСОБА_5 ». Таким чином « ОСОБА_3 » дійсно являвся батьком ОСОБА_4 (батька позивача). Встановлення зазначеного вище юридичного факту не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право та в інший спосіб немає можливості встановити зазначений вище юридичний факт, оскільки ОСОБА_3 помер.

В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Позиція відповідача: відповідач подала заяву про визнання позову в якій вказала, що на момент смерті їх батька разом з ним не проживала, з відповідною заявою про прийняття спадщини не зверталась, відповідно спадщину приймати не бажає, тому позовні вимоги брата ОСОБА_9 визнає, розгляд справи просила здійснювати у її відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

11.04.2024 ухвала про відкриття провадження; 20.05.2024 клопотання позивача про долучення доказів та слухання справи без участі; 21.05.2024 заява відповідачки про визнання позову; 21.05.2024 ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.08.1965 сільрадою Містки ОСОБА_10 батьками ОСОБА_1 вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_11 .

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_12 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Містківською сільською Радою Пустомитівського району Львівської області 13.11.1995.

Таким чином внаслідок документальної фіксації розмовних варіантів особових імен та по батькові наявні розбіжності в імені та по батькові, зокрема в імені батька, яке зазначене в акті про державну реєстрацію народження ОСОБА_4 та по батькові, яке вказане в свідоцтві про смерть, « ОСОБА_8 » - « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_5 ».

А тому судом встановлено, що ОСОБА_13 являвся батьком ОСОБА_14 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який був дідом позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , видане 19.02.1999 Містківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №6.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Містківською сільською Радою народних депутатів Пустомитівського району 17.04.1995, будинок в АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_3 , що також підтверджується даними технічного паспорту, згідно якого загальна площа будинку складає 57,3 м.кв., житлова 42,5 м.кв.

За життя ОСОБА_3 своїм майном не розпорядився, заповіту не склав; спадщина відкрилась 18.02.1999.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно із ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Аналогічні вимоги містить і ч. 1 ст. 1266 ЦК України 2003р., а саме в ній вказано, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Як вбачається з довідки Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області №43 від 09.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований з ОСОБА_3 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою без реєстрації проживала також ОСОБА_11 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 26.12.2021 Пустомитівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно правового висновку, викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 року у справі №305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкове майно належало спадкодавцю на праві особистої власності, а також те, що позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, також те, що ухвалення рішення в користь позивача не порушує прав третіх осіб, те що позивач у позасудовому порядку не має можливості здійснити спадкування, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню.

За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже, правомірно набув право власності на спадкове майно; позивач, як спадкоємець за правом представлення першої черги за законом прийняв спадщину, претендує на спадкове майно, однак не може оформити право власності на нього; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а обставини склалися так, що в іншому, крім судового порядку, позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, те, що визнання права власності за позивачем на спірне майно не порушить прав відповідача, яка позовні вимоги визнала, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Оскільки позивач на стягненні з відповідача понесених ним судових витрат не наполягає, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 15, 76-82, 89, 206, 247, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст. 529, 548, ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, суд, -

у х в а л и в:

Встановити, що ОСОБА_3 дійсно являвся батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на житловий будинок загальною площею 57,3 м.кв. та житловою площею 42,6 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду або через Пустомитівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 .

Суддя Д. А. Кукса