Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01.10.2024 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Чепки В.В., за участі секретаря судового засідання Авдєєвої К.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Моняк Роман Васильович, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Моняк Р. В., звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, яку мотивує тим, що після смерті своєї матері вона є основним квартиронаймачем квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначає, що разом з нею у квартирі фактично проживають 7 осіб. Також у вказаній квартирі зареєстрований, але фактично не проживає вже понад десять років з травня 2013 року її син ОСОБА_2 , відповідач у справі. Квартиру, де проживає позивачка з своїми дітьми, вона самостійно утримує за власні кошти, сплачує комунальні послуги, робить ремонт і все необхідне для забезпечення життя.

Позивачка зазначає, що її син ОСОБА_2 понад десять років там не проживає, особистих речей в квартирі не зберігає, участі в утриманні квартири не приймає. Відповідач ще у травні 2013 року виїхав за кордон на постійне місце проживання.

Відповідач добровільно залишив житло та не проживає в ньому до теперішнього часу без поважних причин. Водночас протягом всього цього часу факт його реєстрації за вказаною адресою, утруднює позивачці можливість вільно користуватись та розпоряджатись житлом, а також накладає додаткові фінансові затрати на утримання даного майна та в питанні щодо приватизації житла.

Вказує, що спірна квартира не приватизована та є комунальною власністю. Утримання квартири та оплату вартості комунальних послуг повністю здійснює позивачка самостійно.

За таких обставин, позивачка просить суд винести рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, однак її представник - адвокат Моняк Р.В. надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т. ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті своєї матері ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією типового договору 1943 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 07.06.2011, який досліджено судом.

Встановлено, що разом з позивачкою проживають 7 осіб.

Також встановлено, що у вказаній квартирі зареєстрований, але фактично не проживає вже понад десять років, з травня 2013, син позивачки - ОСОБА_2 .

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Відділом реєстрації місця проживання Департаментом забезпечення надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 03.05.2024 № 2561/03.4-21 та актом перевірки № К-43 від 26.07.2024 ТОВ «Житло-Сервіс», які досліджені судом.

Встановлено також, що квартиру, де проживає позивачка зі своїми дітьми, остання самостійно утримує за власні кошти, сплачує комунальні послуги, робить ремонт і все необхідне для забезпечення життя, що підтверджується рахунками про ЖКП з відмітками банку про сплату комунальних послуг.

Встановлено, що реєстрація місця проживання відповідача у квартирі створює для позивачки перешкоди у користуванні житлом та порушує її права, оскільки, відповідач не бере участь в утриманні житла, комунальні платежі не сплачує, особистих речей у квартирі не має.

Відповідач добровільно залишив житло та не проживає в ньому до теперішнього часу без поважних причин. Водночас протягом всього цього часу факт його реєстрації за вказаною адресою, утруднює позивачці можливість вільно користуватись та розпоряджатись житлом. Вона змушена нести безпідставні додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що нараховуються у відповідності до затверджених норм на кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира не приватизована та є комунальною власністю.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 72 ЖК України особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, встановлені ст. 71 цього ж Кодексу.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Поважні причини відсутності визначені ч. 3 ст. 71 ЖК України, перелік таких є вичерпним.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК України, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖКУPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Виходячи з аналізу наведених вище норм матеріального права та враховуючи те, що ОСОБА_1 є основним наймачем вищевказаної квартири і факт реєстрації в такій ОСОБА_2 , перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні належним їй на праві найму житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що поданий позов є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 13, 82, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. 16, ч. 1 ст. 383, ст. 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 7, ст. 3, ст. 11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ухвалив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 01.10.2024.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області В. В. Чепка