Справа № 606/1606/24
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2024 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сампари Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сампара Н.М., звернувся до суду із позовом до Теребовлянської міської ради Тернопільського району Тернопільської області, в якому просить визнати за ними право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що в АДРЕСА_1 . Зокрема, позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частку у вказаному нерухомому майні. Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом через відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Сампара Н.М. позовні вимоги підтримала із підстав, викладених у позові, просить їх задовольнити.

Відповідач Теребовлянська міська рада Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, встановив

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Житловий будинок в АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 , а його членами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується довідкою Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 31 травня 2024 року № 16/4-08/127.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Оскільки житловий будинок в АДРЕСА_1 належав до колгоспного двору, то батьки позивача ОСОБА_1 та він сам мають у ньому частку, яка складає по 1/3 кожному.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті належну йому частку у майні колгоспного двору успадкували його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 у рівних частках (по 1/6 кожен), оскільки вони були зареєстровані та постійно проживали із ним на час відкриття спадщини.

01 грудня 2017 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла належне їй все майно ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно частки у житловому будинку із господарським будівлями в АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку про вартість об`єкту оцінки, складеного оцінювачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 вартість житлового будинку, будівель та споруд в АДРЕСА_1 складає 144300 грн.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , однак у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено у зв`язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку згідно із ст.1241 ЦК України, немає.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ст.529,548,549 ЦК 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1223,1268 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її.

Аналізуючи зазначені обставини, визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним право власності на частку житлового будинку, господарських будівель та споруд слід задовольнити.

Щодо стягнення судового збору, то суд зазначає про таке.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 липня 2024 року позивачу ОСОБА_1 відстрочено сплату судового забору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у цивільній справі.

Позивач звернувся до суду із позовом через підсистему «Електронний суд» підсистеми «Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система».

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, позивач при поданні до суду позову в електронній формі повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1146.40 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що із ОСОБА_1 в користь держави необідно стягнути судовий збір у розмірі 1146.40 грн.

Керуючись ст.76-80, 263-265 ЦПК України, ст.524, 529,548,549 ЦК 1963 року ст. 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в користь держави 1146.4 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2024 року.

Суддя