Номер провадження 2/754/3798/24
Справа №754/7144/24
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2024 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретарів судового засідання Краснощоки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

У С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.06.1996 між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який в подальшому 22.06.2020 рішенням Деснянського районного суду м. Києва було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка ОСОБА_2 у 2018 році зверталась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2018, було стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки в розмірі 2000,00грн щомісячно до її повноліття. Позивачка зазначає, що відповідач ухилявся приймати участь у додаткових витратах на утримання доньки. За період з 01.04.2022 по 25.01.2024, до повноліття доньки, позивачкою були понесені додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 55036,42грн. Тому позивачка просить стягнути з відповідача з ОСОБА_3 на її користь половину вартості витрат, які були понесені нею на утримання доньки, а саме в розмірі 27518,20грн.

22.05.2024 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.09.2024 до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що він весь час сплачував аліменти до повноліття доньки. Вказує, що позивачка ОСОБА_2 навіть зверталась до виконавчої служби з проханням нарахувати індексацію, яку він сплатив. Однак постановою державного виконавця було закінчено виконавче провадження у зв`язку із відсутністю заборгованості. Відповідач зазначає, що навчання доньки в коледжі є державним та безкоштовним. Дитина щомісячно отримує стипендію в розмірі 1250грн та має змогу оплатити проїзд, купити канцелярію та сходити в кіно. Крім того, відповідач вказує, що зараз він сплачує аліменти на повнолітню доньку до досягнення нею 23 річного віку. А його донька не є інвалідом, та не робить успіхів, ані в музиці, ані в спорті.

Позивачка ОСОБА_2 у судовому засіданні, призначене на 01.10.2024, не була присутня. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні, призначене на 01.10.2024, не був присутній. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносин.

20.07.1996 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , батьками якої, відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

30.10.2018 Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 754/33171/18 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утриманні дитини ОСОБА_4 в розмірі 2000,00грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

25.02.2020 рішенням Деснянського районного суду м. Києва, по справі №754/15913/19, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_2 .

Згідно із довідки Комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Київський професійний коледж мистецтва та технологій сервісу» № 214 від 13.08.2024, ОСОБА_4 навчалась в групі № НОМЕР_3 за професією: Кухар. Кондитер. Форма навчання денна, з 01.09.2021 до 26.06.2024. Отримала диплом кваліфікації «Кухар четвертого розряду. Кондитер третього розряду».

Відповідно до довідки про доходи за період з січня 2024 року по червень 2024 року, ОСОБА_4 під час навчання в Комунальному закладі професійної (професійно-технічної) освіти «Київський професійний коледж мистецтва та технологій сервісу», отримувала стипендію в розмірі 1250,00грн щомісячно.

15.04.2024 рішенням Деснянського районного суду м. Києва, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання у Київському професійному коледжі мистецтва та технологій сервісу в розмірі 3125,00грн щомісяця, починаючи з дати повноліття дитини 26 січня 2024 року та до закінчення навчання, але не більше як до досягнення дитиною 23 років.

03.09.2024 постановою державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Києві, було постановлено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_6, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утриманні дитини ОСОБА_4 в розмірі 2000,00грн щомісячно у зв`язку з досягненням дитиною повноліття та сплатою боржником заборгованості в повному обсязі.

Також матеріали справи містять квитанції про витрати позивачки на придбання одягу та взуття, предметів побуту, канцтоварів, продуктів харчування, медичного огляду та лікування, проїзду в транспорті, витрати на дозвілля та мобільний зв`язок тощо.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Стаття 185 СК України передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю.

З аналізу зазначеної норми права слід дійти висновку про те, що положення ст. 185 СК України, стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею, до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Суд звертає увагу на те, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від аліментів - коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Однак вказані позивачкою витрати не викликані особливими обставинами, вони не зумовлені особливою схильністю дитини до навчання та не пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Зазначені витрати щодо придбання одягу, канцтоварів, речей побуту, витрати на проїзд та дозвілля, покриваються коштами, які отримував одержувач аліментів до досягнення дитиною 18 річного віку.

Така правова позиція викладена у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 КЦС ВС вказав, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не належить до додаткових витрат, зумовлених особливими обставинами. «Ці витрати поглинаються аліментними виплатами того з батьків, хто не проживає з дитиною».

До того ж дитина навчалась в комунальному закладі професійної (професійно-технічної) освіти на безоплатній формі навчання.

А відповідно до ст. 1, 4 Закону України «Про освіту», безоплатна освіта - освіта, яка здобувається особою за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів згідно із законодавством. Право на безоплатну освіту забезпечується зокрема для здобувачів позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та післядипломної освіти - у закладах освіти чи інших суб`єктів освітньої діяльності за рахунок фінансування з державного та/або місцевого бюджетів у порядку, встановленому законодавством.

Тому посилання відповідачки, що закупівля продуктів харчування на виробничу практику за вимогою майстра-куратора з наданням технологічних карт та переліком продуктів для приготування страв, не відповідає чинному законодавству про освіту. А з доказів доданих до матеріалів справи не можливо встановити, що куплені продукти харчування не були використані в домашньому побуті.

Що стосується витрат на медичний огляд, лікування, стоматологію, окуляри та лінзи суд зазначає таке.

Відповідно до Постанові КМУ від 25.04.2018 №410 «Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичної гарантії» та Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» закладами охорони здоров`я укладаються договори з Національною службою здоров`я України для забезпечення доступу до якісного та безоплатного лікування, в тому числі стоматологічного.

Програма державних гарантій медичного обслуговування населення, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» це програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Оскільки доказування додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення, однак позивачкою не надано до суду належних та допустимих доказів з яких можливо було б встановити, що всі отримані медичні послуги дитиною, відбувались за призначення фахового, профільного лікаря. Та отримання цих медичних послуг не вбачалось можливим провести закладами охорони здоров`я за рахунок коштів Державного бюджету України.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача, коштів у розмірі 27518,20грн, оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат, не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України, а є поточними витратами на утримання дітей (аліментами), у тому числі на навчання, відпочинок, купівлю взуття, одягу.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись Конституцією України, Конвенції про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 141, 185, 196 СК України, статтями 12-13, 76-79, 81, 141, 263 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 03.10.2024, у відповідності до частини 5 статті 268 ЦПК України.

Суддя В.В. Бабко