Справа № 559/1156/24
Провадження № 2/559/453/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі головуючої судді Жуковської О.Ю., за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1.1.ТзОВ "Коллект Центр»" звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивовано тим, що 29.05.2019 між ТОВ «Інфінанс» (первісним кредитором) та ОСОБА_1 було укладено Договір позики на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно Заявки-анкети на умовах Пропозиції (оферти), що акцептована відповідачем 08.02.2020. Відповідно до умов Договору позичальнику надається кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з максимальним лімітом 20 000 грн. в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору. Позичальник отримав кредит в розмірі 7000 грн. Строк користування кредитом - 30 днів, строк дії Договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом. Товариство належним чином виконало умови Договору надавши позичальнику грошові кошти. Зрештою, право вимоги було відступлено позивачу. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 47 795,38 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі.

1.2. Від представника відповідача адвоката Пащука Т.С. надійшли письмові пояснення, що розцінюються як відзив, де відповідач ОСОБА_1 позов визнає частково, а саме: на суму 10 150 грн., з яких 7000 грн. - сума основного боргу та 3150грн. - відсотки за користування кредитними коштами. Вважає, що розмір заявленої позивачем заборгованості за договором не узгоджується із матеріалами справи та нормами права, бо проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто строку, на який надано кредитні кошти враховуючи визначену фіксовану ставку у розмірі 1,75%. Заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами, зокрема завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги (надання консультації, складання позовної заяви). Дана категорія справ є поширеною, а сама по собі позовна заява є не складною та не потребує особливих затрат часу на її складання, а відтак вважає, що обґрунтованими та співмірними в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Тому просить задовольнити позов частково та стягнути заборгованість у розмірі 10150 грн. а також зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

03.04.2024 ухвалено розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач просить розгляд справи проводити у його відсутності, про що надіслав заяву.

Від представника відповідача надійшли письмові пояснення згідно яких, позов визнає частково та просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, розгляд справи проводити у його відсутність.

За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 29.05.2019 ОСОБА_1 уклала Договір позики з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» в тому числі на умовах фінансового кредиту № на отримання кредиту згідно Заявки-анкети на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № від 08.02.2020, що акцептована відповідачем 08.02.2020 шляхом підписання електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) згідно Закону України «Про електронну комерцію». Цього ж дня, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7000 грн. Згідно п.1.5-1.6 Договору, строк користування кредитом 30 календарних днів, строк дії Договору 3 роки, максимальна відсоткова ставка становить 1,75% за день користування кредитом за умови несвоєчасно сплаченої суми кредиту та відсотків. Згідно п.1.9 дія Договору вважається продовженою на наступні 36 календарних місяців, якщо до закінчення строку його дії жодна зі сторін письмово не повідомила іншу сторону про його припинення у зв`язку з закінченням строку дії Договору (а.с.5-7, 8 зворот, 9).

Таким чином, відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення Договору позики шляхом введення коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного Договору. В подальшому кредитодавцем було перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 7000 грн.

Підписанням Договору позики Відповідачка також підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

З наданої суду довідки про ідентифікацію та квитанції №48259676 від 08.02.2020 вбачається , що ТОВ «Інфінанс» свої зобов`язання за Договором позики виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 7000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , зазначену відповідачем у Заяві-Анкеті на отримання кредиту (а.с.19 зворот, 20).

Також, судом встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №14.07.2021, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за Договором позики № щодо відповідача (а.с.24-26).

Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 14.07.2021, підтверджує факт переходу від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу (а.с.28).

Відповідно до Витягу реєстру боржників від 14.07.2021 до Договору факторингу, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 8717,88грн., з яких: 7000 грн. - сума виданого кредиту; 1717,88 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.29).

10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір № 10-01/20023 про відступлення (купвлю-продаж) прав вимоги, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників зазначених у реєстрі ТОВ «Коллект Центр» , зокрема і до відповідача ОСОБА_1 (а.с.30-34).

Відповідно до наданого кредитором ТОВ «Вердикт капітал» розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 10.01.2023 (тобто на момент відступлення права вимоги вже до ТОВ «Коллект центр») заборгованість відповідача за кредитом складає 47 795, 38 грн., з яких 7000 грн. - основний борг, заборгованість за відсотками на дату відступлення вимоги - 1717,88 грн., заборгованість за відсотками згідно кредитного договору - 39077,50 грн. (а.с.21-23).

Відповідно до Розрахунку заборгованості станом на 15.03.2024 за період з 10.01.2023 по 15.03.2024 та Витягу реєстру боржників від 10.01.2023 до Договору факторингу, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 47 795,38грн., з яких: 7000 грн. - сума виданого кредиту; 40 795,38 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно даних документів вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» не здійснювало жодних нарахувань після отримання прав вимоги. (а.с.23, 35).

IV. Норми права, які застосував суд.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Частиною першою ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг`визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом ч. 1ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

У відповідності дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положеньст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу.

Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору.

Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

За загальним принципом кожна сторона цивільного спору зобов`язана суду довести свою позицію. Суд робить висновок, що 29.05.2019 виникли договірні відносини між первісним кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем у зв`язку з укладенням Договору позики №, в тому числі на умовах фінансового кредиту. ОСОБА_1 , будучи вільною в укладенні вказаного кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим відповідачка погодилася, підписавши електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Даний договір укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону.

ОСОБА_1 отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначені в кредитному договорі. Кошти було надано у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 , реквізити якої надані споживачем, що також підтверджується матеріалами справи. Суми, які підлягають стягненню, відповідають умовам Договору та строку його дії, а саме: сума кредиту в розмірі 7000 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги до ТОВ «Вердикт капітал» у розмірі - 1717, 88 грн. які нараховані в межах строку кредитування, тобто за 30 днів за процентною ставка 1,75%. Також в межах строку дії договору (а саме: 36 місяців) вже ТОВ «Вердикт капітал» нараховані відсотки згідно договору у розмірі 39 077, 50 грн, за 319 днів (7000х1,75:100х319), після отримання прав вимоги за Договором факторингу до відповідача, тобто від 14.07.2021 по 28.05.2022. Оскільки жодна зі сторін письмово не повідомила іншу сторону про припинення дії договору, то згідно п.1.9 дія Договору вважалася продовженою на наступні 36 календарних місяців. Отже, суми, які підлягають стягненню, повністю відповідають умовам договору та строку його дії, доведені матеріалами справи , що означає, що позивач довів свою позицію суду. Натомість відповідачка не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, не надано доказів повернення нею кредиту, ні сплати відсотків нарахованих первісним позивачем за 30 днів кредитування, а тому пояснення відповідача, залишаються поза увагою суду, оскільки такі не підтверджені жодними доказами та спростовані матеріалами справи. Оскільки ТОВ «Коллект Центр» є правонаступником первісного кредитора, що свідчить про належні правові підстави для переходу права вимоги до ОСОБА_1 , то товариство вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. В підсумку суд позов задовольняє.

5.2 Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Сторона позивача вказує, що понесені ТОВ «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу становлять 13 000 грн. Суду надано заявку на надання юридичної допомоги №1444 від 07.02.2024; витяг з Акту про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 та платіжну інструкцію №413000008 від 09.02.2024 про оплату наданих адвокатом послуг правової допомоги (а.с.48-51). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Разом з тим, суд звертає увагу, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам за відповідним клопотанням іншої сторони. В іншому випадку, таке необґрунтоване зменшення є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, що суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19.

Суд зазначає, що стороною відповідача було подано заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу і на його переконання заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами, зокрема завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги (надання консультації, складання позовної заяви). Дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є не складною та не потребує особливих затрат часу на її складання, пакет документів, що доданий до позовної заяви , також є наперед визначений та не потребує великих зусиль для його зібрання. Відтак вважає, що обґрунтованими та співмірними в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Враховуючи конкретні обставини справи, що розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін, що в порядку наданої правової допомоги адвокатом було написано і подано до суду лише один документ, який потребував значної попередньої підготовки і зібрання доказів, - це позовну заяву з додатками, беручи до уваги заперечення відповідача щодо розміру завищених витрат, суд робить висновок, що витрати на правничу допомогу мають складати 5000 грн. Це відповідає критерію їх розумності і є співмірнми із складністю справи та виконаними роботами.

Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 133, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, 525, 526, 625, 626,629, 63, 633, 1054 ЦК України, ЗУ "Про електронну комерцію", суд -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити: стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 29.05.2019 в розмірі 47 795 (сорок сім тисяч сімсот дев`яносто п`ять) гривень 38 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. та 5000 грн. витрат на правову допомогу, а разом 8 028 (вісім тисяч двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження вул. Мечнікова, 3 офіс 306, м. Київ, , електронна адреса .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О.Ю. Жуковська