Справа № 149/2871/23
Провадження № 22-ц/801/1767/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 рокуСправа № 149/2871/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

за участю секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її законний представник - ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Хмільницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання шлюбу недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Вдовцовою Аліною Дмитрівною, на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 10 червня 2024 року у м. Хмільнику суддею цього суду ОСОБА_5 , дата складання його повного тексту 12 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її мати ОСОБА_3 , звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Хмільницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання шлюбу недійсним.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, у шлюбі у них народилось двоє доньок - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак 30 серпня 2012 року заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області у справі №227/2548/12 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано.

У 2019 році матір дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виїхала за кордон, а діти залишились проживати із батьком за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації ОСОБА_6 було мобілізовано ІНФОРМАЦІЯ_12. Із 22 жовтня 2022 року ОСОБА_6 було призначено на посаду солдата резерву 1 резервного взводу 12 запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Після цього діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали у будинку батька із рідною сестрою їх матері ОСОБА_7 , яка опікувалась дітьми, доглядала за будинком, присадибною земельною ділянкою та вела домашнє господарство.

05 грудня 2022 року під час ворожого обстрілу, виконання службових обов`язків ОСОБА_6 отримав поранення, у зв`язку з чим проходив лікування. Він був визнаний таким, що потребує відпустки за станом здоров`я на 30 днів.

Прагнучи звільнитись із військової служби на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у якості військовослужбовця на утриманні у якого перебуває троє і більше дітей віком до 18 років) та маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_6 хотів укласти шлюб із жінкою, яка має також неповнолітніх дітей та не має чоловіка.

Відповідач ОСОБА_4 мала двох дітей від попереднього шлюбу, а батько дітей ОСОБА_8 помер.

28 лютого 2023 року ОСОБА_6 із ОСОБА_4 уклав шлюб, а 08 березня 2023 року ОСОБА_6 написав рапорт на звільнення із військової служби на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», однак не встиг його подати, оскільки загинув у зоні бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Всі особисті речі ОСОБА_6 із військової частини були надіслані його донькам, контакти яких він залишив, а контакти дружини ОСОБА_4 . військовій частині він не залишав. Також про наявність дружини у ОСОБА_6 не було відомо ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому він перебував на обліку. У військовому квитку немає відповідних записів про його дружину.

Усі витрати, пов`язані із організацією поминальних обідів по загиблому ОСОБА_6 , понесла колишня дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_4 вже звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , до нотаріуса та саме за її заявою було заведено спадкову справу 16 травня 2023 року. Сторони у справі як спадкоємці померлого ОСОБА_6 мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця у рівних частках.

Пославшись на те, що шлюб між ОСОБА_6 із ОСОБА_4 було укладено 28 лютого 2023 року без реального наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, позивачі просили визнати його недійсним.

10 червня 2024 року рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Вдовцова А.Д. подала апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Зокрема скаржник посилається на те, що про фіктивність цього шлюбу свідчить те, що ОСОБА_6 , укладаючи шлюб із ОСОБА_4 , мав корисливу мету, а саме він мав бажання звільнитись із військової служби на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років. Уланівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області надано відповідь про те, що вона не володіє інформацією щодо проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за однією адресою, ведення ними домашнього господарства, опікування один одним як чоловік і дружина. У ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не було спільних дітей, спільно набутого майна, а військовій частині та ІНФОРМАЦІЯ_4 не було відомо про наявність у ОСОБА_6 дружини.

Відповідач у поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що можливість звільнення ОСОБА_6 з військової служби не була причиною для укладення шлюбу; органу місцевого самоврядування не може бути відома інформація щодо існування між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 сімейних відносин; з огляду на невелику тривалість шлюбу ОСОБА_6 не мав можливості повідомити військову частину та ІНФОРМАЦІЯ_5 про наявність у нього дружини та з цієї же підстави мати спільних дітей.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_1 , що слідує із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_2 , що слідує із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , їх батьками записано ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (а. с. 19-20 тому 1).

30 серпня 2012 року заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області у справі №227/2548/12 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » (а. с. 18 тому 1).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22 жовтня 2022 року № 295 солдата ОСОБА_6 зараховано особового складу вказаної військової частини із того ж дня (а. с. 24 тому 1).

05 грудня 2022 року ОСОБА_6 під час проходження військової служби отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин лівого стегна з наявністю стороннього тіла., проходив стаціонарне лікування по 30 грудня 2022 року, що підтверджується медичними довідками та виписками (а. с. 26-31 тому 1).

28 лютого 2023 року ОСОБА_6 уклав шлюб із ОСОБА_4 , що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а. с. 35 тому 1).

ОСОБА_4 має двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 (а. с. 39-40), їх батьком записано ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що видно із свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_7 (а. с. 41 тому 1).

08 березня 2023 року ОСОБА_6 було написано рапорт про звільнення його з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, а саме у зв`язку із перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років: його дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , 2009 року народження, та дітей дружини - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . До вказаного рапорту ОСОБА_6 долучив копії свідоцтв про народження дітей, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_8 та копію свідоцтва про його шлюб із ОСОБА_4 (а.с. 36-42 тому 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 загинув у зоні бойових дій, а саме у с. Богданівка, Бахмутського району Донецької області, що слідує із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 (а. с. 43 тому 1).

27 березня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив дружину ОСОБА_6 - ОСОБА_4 про його загибель під час виконання бойового завдання (а. с. 108 тому 1).

09 травня 2023 року Уланівськоїю сільською радою Хмільницького району Вінницької області видані довідки про те, що ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із доньками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 21-22 тому 1).

09 травня 2023 року заступником голови Уланівської сільської ради видана довідка про те, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , до складу її сім`ї входять донька ОСОБА_13 , 2007 року народження, син ОСОБА_14 , 2010 року народження та брат ОСОБА_15 , 1987 року народження (а. с. 33-34 тому 1 ).

15 травня 2023 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_11 надав відповідь про те, що про наявність дружини у військовослужбовця ОСОБА_6 стало відомо після її особистого звернення та надання свідоцтва про шлюб (а.с. 62 тому 1).

16 травня 2023 року приватним нотаріусом Глуздань С. В. заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_6 за номером у спадковому реєстрі 70652632 (а. с. 71 тому 1).

І з акту обстеження адресного встановлення факту проживання осіб від 03 липня 2023 року слідує, що в будинку АДРЕСА_1 дійсно проживають: ОСОБА_7 ,1983 року народження, ОСОБА_2 , 2009 року народження та ОСОБА_16 , 2020 року народження. ОСОБА_7 та ОСОБА_16 проживають у вказаному будинку без реєстрації (а. с. 25 тому 1).

18 грудня 2023 року командир військової частини НОМЕР_9 повідомив суд про те, що ОСОБА_6 надав до військової частини інформацію про наступних близьких та родичів - доньок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відомості щодо ОСОБА_4 не надавались (2 а.с. 16 тому 2).

Відповідно до накладних ФОП ОСОБА_17 вечірній поминальний обід, поминальний обід, поминальні обіди на дев`ятий та сороковий дні по загиблому ОСОБА_6 оплатила ОСОБА_3 (а. с. 64-71 тому 1).

Згідно з накладною ФОП ОСОБА_18 02 квітня 2024 року ОСОБА_4 оплатила поминальний обід (а. с. 111 тому 1).

ОСОБА_1 переписувалась зі представниками військової частини з приводу загибелі батька (а. с. 51-52, 53 тому 1), отримала в ІНФОРМАЦІЯ_13 документи загиблого (а. с. 54 тому 1), а ОСОБА_2 було надіслано особисті речі батька (а. с. 55 тому 1).

Згідно інформації, наданої ПАТ «Київстар» за період з 01 січня 2021 року по 22 березня 2023 року абоненти НОМЕР_10 (номер ОСОБА_4 ) та НОМЕР_11 (номер ОСОБА_6 ) практично кожного дня здійснювали один одному телефонні дзвінки, періодично надсилали СМС, телефонні дзвінки в середньому здійснювались 6-7 разів на день (а. с. 228-240 тому 1, а. с. 1-14 тому 2).

Відповідно до наданої ОСОБА_4 роздруківки месенджеру Viber вона з абонентом ОСОБА_19 з номером НОМЕР_11 (номер ОСОБА_6 ) за період з 09 листопада 2022 року по 16 березня 2023 року спілкувалась за допомогою дзвінків, відеовикликів, він вітав її зі святом, надсилав фото з фронту (а. с. 168 тому 1).

Згідно наданої позивачами роздруківкою листування в месенджері Viber ОСОБА_7 з абонентом ОСОБА_19 з номером НОМЕР_11 (номер ОСОБА_6 ) за період з 08 березня 2023 року по 16 березня 2023, ОСОБА_6 надсилав ОСОБА_7 свої фото з фронту, вітав з 8 березня, надсилав фото документів та банківської картки (а. с. 178-179 тому 1).

За інформацією, наданою АТ «Ощадбанк», з банківської карти ОСОБА_6 тричі після його смерті знімалися кошти в по 1 тис грн. - один раз 24 березня 2023 року та два рази 27 березня 2023 року (а. с. 44 тому 2). За період з 19 жовтня 2022 року по 22 березня 2023 року ОСОБА_6 неодноразово перераховував на рахунок ОСОБА_4 грошові кошти (а. с. 208, 209 тому 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 1 СК України визначено засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ч. 1 ст. 24 СК України).

Відповідно до ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Сімейний союз жінки та чоловіка після реєстрації шлюбу породжує певні правовідносини між подружжям, породжує взаємні права і обов`язки. Виникають особисті немайнові та майнові відносини, наявність певних прав і обов`язків подружжя для забезпечення і реалізації прав членів сім`ї.

Згідно з ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Під час розгляду справ про визнання шлюбу недійсним судам необхідно мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 41 СК України).

У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме з речей неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 752/2337/16-ц.

Шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім`ю.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 761/11845/19.

Відповідно до ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України).

У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 752/2337/16-ц Верховний Суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Звертаючись до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним сторона позивача посилалась на те, що шлюб між ОСОБА_6 із ОСОБА_4 було укладено 28 лютого 2023 року без реального наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, а задля звільнення ОСОБА_6 із військової служби на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у якості військовослужбовця на утриманні у якого перебуває троє і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції надав належну оцінку доказам у справі, врахував добровільність реєстрації ОСОБА_6 та ОСОБА_4 шлюбу, намір створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, неподання стороною позивача належних та допустимих доказів фіктивності шлюбу та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2024 року у справі №641/1685/22.

Доводи апеляційної скарги про те, що про фіктивність цього шлюбу свідчить те, що ОСОБА_6 , укладаючи шлюб із ОСОБА_4 , мав корисливу мету, а саме він мав бажання звільнитись із військової служби на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, не беруться судом до уваги, оскільки бажання ОСОБА_6 мати сімейні стосунки із ОСОБА_4 та його бажання звільнитись з військової служби на законних підставах не є взаємовиключними.

Посилання скаржника на те, що Уланівською сільською радою Хмільницького району Вінницької області надано відповідь про те, що вона не володіє інформацією щодо проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за однією адресою, ведення ними домашнього господарства, опікування один одним як чоловік і дружина, відхиляються апеляційним судом, оскільки це пов`язано із проходженням військової служби ОСОБА_6 не за місцем проживання, а у зоні бойових дій та не вказує на фіктивність укладеного шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не було спільних дітей, спільно набутого майна, а військовій частині та ІНФОРМАЦІЯ_4 не було відомо про наявність у ОСОБА_6 дружини спростовуються тим, що ОСОБА_6 загинув через 22 дні після укладення шлюбу, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2024 року у справі №641/1685/22 вказав, що фіктивність шлюбу оцінюється з урахуванням наміру на момент його укладання, а не поведінки подружжя під час перебування у шлюбі.

Інші доводи апеляційної скарги додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди скаржника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Вдовцовою Аліною Дмитрівною, залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року - без змін.

Понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за нею.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

Т. М. Шемета