Справа №345/3288/24
Провадження № 2/345/814/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2024 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуш в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Зубарєвої Л.Б.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Іваніва О.Б.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , гараж Б НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі по АДРЕСА_3 . Провести поділ спільного сумісного майна подружжя. Визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , гараж Б НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі по АДРЕСА_3 та 7/25 ідеальних часток квартири АДРЕСА_2 . Визнати за відповідачем право власності на 18/25 ідеальних часток квартири АДРЕСА_2 . Право спільної сумісної власності на вказане майно припинити. Стягнути зі ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що з 11.08.2001 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. За час перебування в зареєстрованому шлюбі ними набуто в спільну сумісну власність наступне майно: квартира АДРЕСА_1 , яка придбана на її ім?я; гараж Б НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_3 гаражний кооператив, придбаний на ім?я відповідача; квартира АДРЕСА_2 , придбана на ім?я відповідача. Покупцем за договором від 09.10.2013 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_2 . При цьому, згідно з п. 20 договору купівлі-продажу даний договір укладено зі згоди дружини покупця. Отже, при оформленні права власності на спірну квартиру визначено, що дана квартира має статус спільної сумісної власності. Спільне життя з відповідачем не склалося, та рішенням Калуського міськрайонного суду від 28.04.2021 шлюб між ними розірвано (справа № 345/1377/21). У серпні 2021 року вона зверталася до відповідача з пропозицією щодо досудового врегулювання спору. Також неодноразово зверталася із усним проханням вирішити даний спір у добровільному порядку. Однак відповідач вважає, що майно, яке зареєстроване на нього, є його особистою власністю. Через відсутність взаєморозуміння між ними щодо поділу нерухомого майна, вона змушена звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задоволити, в тому числі, стягнути судові витрати по справі, крім витрат на правничу допомогу, зі заявою про стягнення яких вони зврнуться додатково у встановлений процесуальним кодексом строк.

Відповідач та його представник в останньому судовому засіданні позовні вимоги щодо поділу майна подружжя визнали та не заперечили щодо їх задоволення. Щодо стягнення судових витрат покладаються на розсуд суду.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 31.05.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання та відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 12.06.2024 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

сторони по справі з 11.08.2001 перебули у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.04.2021 було розірвано (а.с. 29-30).

За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 12.06.2007 та серії НОМЕР_3 від 19.09.2012 (а.с. 31, 32).

З відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.08.2021 встановлено, що 28.01.2005 за ОСОБА_1 було зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.08.2021 14.12.2010 за ОСОБА_2 було зареєстровано право приватної власності на гараж Б НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі по АДРЕСА_3 (а.с. 11-12).

Згідно з договором купівлі-продажу від 09.03.2013, посвідченим приватним нотаріусом Рожковецьким І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 625, відповідач ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 . В п. 20 вказаного договору зазначено, що він укладається зі згоди дружини покупця ОСОБА_5 (а.с. 13).

Відповідно до пропозиції щодо досудового врегулювання спору від 27.08.2021 ОСОБА_1 пропонувала ОСОБА_2 укласти договір про поділ майна подружжя (а.с. 27-28).

Позивачкою надано довідки про середньостатисничну вартість квартир та гаража з характеристиками, які отримано від замовника згідно з листами-замовленнями, складені ФОП ОСОБА_6 , який займається незалежною оцінкою майна, відповідно до яких станом на 11.03.2024: вартість квартири АДРЕСА_2 повинна становити 1806673,00 грн., вартість гаража Б-46, що знаходиться в гаражному кооперативі по АДРЕСА_3 , повинна становити 157338,00 грн., вартість квартири АДРЕСА_1 повинна становити 643908,00 грн. (а.с. 14-25).

За три довідки про вартість двох квартир і гаража позивачка оплатила виконацю 2200,00 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 21.03.2024 (а.с. 26).

Оцінка суду:

вислухавши пояснення сторін, вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зі ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно зі законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 (справа № 6-399-цс17).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 та гараж Б НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі по АДРЕСА_3 , є спільною сумісною власністю сторін, оскільки вказане майно набуте подружжям за час шлюбу за спільні кошти, що не оспорюється відповідачем та іншого суду не доведено.

А тому суд вважає за можливе в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, враховуючи визнання позову відповідачем, визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , гараж Б НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі по АДРЕСА_3 , 7/25 ідеальних часток квартири АДРЕСА_2 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 18/25 ідеальних часток квартири АДРЕСА_2 .

За таких обставин, з урахуванням викладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами:

відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 9084,00 грн. (а.с. 8), а також 2200,00 грн. за проведення оцінки квартир та гаража (а.с. 25). А тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 9084,00 грн. сплаченого судового збору та 2200,00 грн. витрат за проведення оцінки.

На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 20, 325, 364, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 65, 69, 70, 71, 72 СК України, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 178, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , гараж Б НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі по АДРЕСА_3 .

Провести поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного сумісного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , гараж Б НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному кооперативі по АДРЕСА_3 та 7/25 ідеальних часток квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 18/25 ідеальних часток квартири АДРЕСА_2 .

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказане майно припинити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9084,00 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) гривні сплаченого судового збору та 2200,00 (дві тисячі двісті) гривень витрат за проведення оцінки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований по АДРЕСА_5 , житель АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення виготовлений 04.10.2024.

Суддя: