Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2024 Справа №607/9989/24 Провадження №2/607/2386/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Білецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Білецької сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що згідно довідки виданої старостою Ігровицького старостинського округу П. М. Винницьким від 05 березня 2024 року № 87, житловий будинок АДРЕСА_1 належав колгоспному двору. Станом на 15 квітня 1991 року він складався із членів колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_3 та інші члени колгоспного двору: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Відповідно до вцілілої внаслідок пожежі копії Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, цілий жилий будинок в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів № 170 від 28 серпня 1990 року. Реєстровий напис на документі про право особистої власності записаний в реєстру книгу №1 стор. № 206, за реєстром 103 від 05 вересня 1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (голова колгоспного двору), про що в книзі реєстрації актів про смерть 2000 року 22 червня зроблено запис за № 11, та підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1 /3 частину будинковолодіння.

За життя ОСОБА_3 зробив заповітне розпорядження, яким заповів ОСОБА_5 належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчений Ігровицькою сільською радою 12 листопада 1999 року.

ОСОБА_6 (дочка померлого) проживала з померлим за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації та вступила в управління спадковим майном до спливу шести місяців з дня смерті свого батька і протягом всіх років після його смерті проводила господарські та ремонтні роботи в будинковолодінні, в спадковому будинку проживала та проживає по даний час. Зазначені обставини підтверджуються довідками від 20 березня 2024 року № 96 та від 21 березня 2024 року № 100, підписаними старостою Ігровицького старостинського округу Винницьким П. М.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (член колгоспного двору), про що в книзі реєстрації смертей 2009 року 12 червня зроблено відповідний актовий запис за № 20, та підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину будинковолодіння. За життя ОСОБА_4 заповіт не складала.

Єдиним спадкоємцем за законом, яка належним чином прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - 1/3 частини будинковолодіння, належного померлій ОСОБА_4 , як члену колгоспного двору, стала рідна дочка спадкодавця ОСОБА_1 . Зазначені обставини підтверджуються довідкою вих. № 88 від 05 березня 2024 року, виданою старостою Ігровицького старостинського округу П. М. Винницьким, з якої вбачається, що на день смерті ОСОБА_4 в житловому будинку в АДРЕСА_1 , разом з померлою була зареєстрована, ОСОБА_7 1959 р. н.

05 листопада 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л. Г. винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії № 2472/02-31 видачі свідоцтва про праву на спадщину за законом та за заповітом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу, а також належності вказаного житлового будинку до колгоспного двору.

Отже, ОСОБА_2 є власником 1/3 частини домоволодіння. ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/3 частки після смерті батька на підставі заповіту та спадкоємцем за законом 1/3 частки після смерті матері.

Факт родинних відносин ОСОБА_1 з померлими підтверджуються свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , видане 22 серпня 1966 року, та свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 , дата видачі дубліката 21 липня 2021 року, є підтвердженням зміни прізвища з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 .

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , як члену колгоспного двору належить 1/3 частини зазначеного вище будинковолодіння, проте через відсутність правовстановлюючих документів в інший спосіб оформити прав власності на належну їй частку позивачка не може, окрім як шляхом звернення до суду із позовом про визнання права власності на частку будинковолодіння.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд визнати:

-за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на 2/3 частини будинковолодіння в АДРЕСА_1 , з них на 1/3 частину як спадкоємниця за заповітом після померлого батька ОСОБА_3 , та на 1/3 частину як спадкоємниця за законом після померлої матері ОСОБА_4 ;

-за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинковолодіння в АДРЕСА_1 , як члена колгоспного двору.

Ухвалою судді від 06 травня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/9989/24; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 28 травня 2024 року, витребувано від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії матеріалів спадкових справ: № 311/2021, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та № 298/2018, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14 червня 2024 року судом зареєстровано лист Тернопільської районної державної нотаріальної контори, на виконання ухвали суду від 28 травня 2024 року надано копію матеріалів спадкових справ № 311/2021, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та № 298/2018, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні, яке відбулося 12 липня 2024 року суд протокольною ухвалою без видалення до нарадчої кімнати закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник - адвокатка Повстюк О. А. та в судове засідання не з`явилися, проте остання подала клопотання, у якому просила суд проводити розгляд справи без участі сторони позивачів, позовні вимоги підтримують та просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Білецької сільської ради у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, в якому просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву у якій просить справу розглядати без його присутності.

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 22 серпня 1966 року ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

21 січня 1989 року ОСОБА_10 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 . Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_9 , що вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданого повторно 21 липня 2021 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

20 листопада 1999 року ОСОБА_3 склав заповіт на належний йому житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який заповів ОСОБА_5 , що стверджується дублікатом заповіту, посвідченого секретарем Ігровицької сільської ради та зареєстрований в реєстрі журналу нотаріальних дій за № 1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 72 років помер ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 22 червня 2000 року Ігровицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

20 березня 2024 року староста Ігровицького старостинського округу П. М. Винницький видав довідку № 96, згідно якої ОСОБА_3 на час смерті був зареєстрований та проживав в житловому будинку по АДРЕСА_1 . У вищевказаному житловому будинку разом з померлим ОСОБА_3 на час його смерті були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_4 , 1934 року народження; внучка ОСОБА_2 , 1979 року народження; внук ОСОБА_11 1989 року народження; ОСОБА_1 - дочка проживала без реєстрації.

21 березня 2024 року старостою Ігровицького старостинського округу П. М. Винницьким видано довідку № 100, згідно якої ОСОБА_3 проживав у власному будинку в АДРЕСА_1 , з 1965 року. В управління спадковим майном до спливу шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 вступила його дочка ОСОБА_1 , яка протягом всіх років після смерті батька проводила господарські та ремонтні роботи в будинковолодінні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 75 років померла ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 2009 року Ігровицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

05 березня 2024 року старостою Ігровицького старостинського округу П. М. Винницьким видано довідку № 88, згідно якої ОСОБА_4 , на час смерті була зареєстрована та проживала в житловому будинку по АДРЕСА_1 . У вищевказаному житловому будинку разом з померлою ОСОБА_4 на час її смерті були зареєстровані та проживали: внучка ОСОБА_2 , 1979 року народження; дочка ОСОБА_1 , 1959 року народження; зять ОСОБА_10 , 1961 року народження, внук ОСОБА_11 , 1989 року народження; правнук ОСОБА_12 , 1999 року народження; правнук ОСОБА_13 , 2004 року народження.

05 березня 2024 року старостою Ігровицького старостинського округу П. М. Винницьким видано довідку № 87, згідно якої станом на 15 квітня 1991 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 , рахується колгоспним двором за померлим головою двору ОСОБА_3 ; членами двору були: дружина ОСОБА_4 , 1934 року народження; внучка ОСОБА_2 , 1979 року народження.

05 листопада 2021 року державний нотаріус Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікова Л. Г., розглянула подані ОСОБА_1 документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом, на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 311/2021 року, після смерті ОСОБА_4 , за заявою дочки померлої ОСОБА_1 - про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за № 1027 від 09 липня 2021 року. Інші спадкоємці не зверталися. Відповідно до матеріалів спадкової справи заповіти від імені померлої не складались.

Також у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за № 298/2018 року, після смерті ОСОБА_3 , за заявою дочки померлого ОСОБА_1 - про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом за № 845 від 06 липня 2018 року. Інші спадкоємці не зверталися. Відповідно до матеріалів спадкової справи заповіт від імені померлого посвідчено Ігровицькою сільською радою 12 листопада 1999 року за № 1 на належний йому житловий будинок на ім`я дочки ОСОБА_1 . Тернопільською районною державною нотаріальною конторою 06 липня 2018 року за № 1864/02-14 вже було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо цього ж житлового будинку, але спадкоємиця за оскарженням нотаріальної дії до суду не зверталась.

Згідно інформаційної довідки виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро, технічної інвентаризації 11 квітня 2018 року за № 390, станом на 01 січня 2013 року житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований за головою колгоспного двору ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 05 вересня 1990 року та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 103. Вказаний правовстановлюючий документ відсутній. Згідно довідки виданої Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 12 січня 2018 року за № 23, житловий будинок АДРЕСА_1 , рахується за ОСОБА_3 , та разом з померлим були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 . На підставі вище викладеного, відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04 квітня 2018 року на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 .

14 червня 2024 року на запит суду від Тернопільської районної державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли матеріали спадкових справ № 311/2021, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та № 298/2018, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із матеріалів цих спадкових справ встановлено, що 06 липня 2018 року ОСОБА_1 , звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлого батька ОСОБА_3 , на частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

06 липня 2018 року державний нотаріус Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т. Б. розглянула подані ОСОБА_1 документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . При подальшому їх розгляді було виявлено, що будинок в АДРЕСА_1 , рахується колгоспним двором та реєстрації права власності в бюро не проведено за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №298/2018 року, після смерті ОСОБА_3 . У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори спадкова справа, після смерті ОСОБА_4 , відсутня. На підставі вище викладеного, відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

09 липня 2021 року ОСОБА_1 , звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_4 на земельну ділянку для ведення товарного сількогогосподарського виробництва площею 2,43 га, яка розташована на території Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

05 жовтня 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л. Г. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 2,43 га., що розташована на території Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яка належала ОСОБА_4 . Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №2-915.

05 листопада 2021 року ОСОБА_1 , звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_4 на частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

05 листопада 2021 року ОСОБА_1 , звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого батька ОСОБА_3 на частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

05 листопада 2021 року постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л. Г. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд доходить до наступного висновку.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При вирішення спорів щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року мав статус колгоспного двору, головою двору був ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та його членами: дружина ОСОБА_4 , (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ); внучка ОСОБА_2 , 1979 року народження.

Таким чином, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 мали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в рівних частках, тобто по 1/3.,

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Абзацами 23 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що: «Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року».

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі № 24753/0/413 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлює, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Таким чином, до відносин щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно змінено заповітом.

За змістом статті 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Частина 1 статті 548 ЦК УРСР встановлює, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Пункт 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР встановлює, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», у редакції чинній на момент виникнення відносин спадкування після ОСОБА_3 , у пункті 113 встановлюється, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, серед іншого, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця.

Відповідно до частини 2 статті 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Враховуючи наведене, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла дочка ОСОБА_1 , оскільки вона вступила в управління спадковим майном до спливу шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 . Спадкоємиця успадкувала частку у розмірі 1/3 житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 у майні колгоспного двору.

Факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 є батьком позивачки ОСОБА_1 , було встановлено шляхом дослідження письмових доказів, які суд описав вище.

Отож, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину за заповітом прийняла його дочка ОСОБА_1 , оскільки вступила в управління спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 .

Після її смерті відкрилася спадщина, на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

У відповідності до cт. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно cт. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, ОСОБА_1 , вважається такою, що прийняли спадщину після смерті матері, та успадкувала 1/3 частину житлового будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Водночас, позивачка ОСОБА_1 не може оформити свої спадкові права, оскільки нотаріус відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

Щодо правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно, то суд виходить з наступного. Пунктом 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р оку, погодженої заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, яка була чинною на час набуття сторонами по справі та спадкодавцем у власність майна колгоспного двору, передбачено процедуру отримання правовстановлюючого свідоцтва на право власності. Зокрема, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору.

Померлий ОСОБА_3 був головою колгоспного двору, про що ним було отримано 05 вересня 1990 року свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , та зареєстровано в реєстрі за № 103, яке в подальшому було втрачено.

Відтак, за встановлених вище обставин, право ОСОБА_1 на спадкове майно не визнається, а тому є підстави для застосування ст. 392 ЦК України до виниклих між сторонами правовідносин.

Врахувавши вищенаведені обставини, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення шляхом визнання за нею права власності: на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , як на майно члена колгоспного двору, то суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки не вважає, що на час звернення позивачки і з цим позовом її право на частку у майні колгоспного двору оспорюється або не визнається

Стаття 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Водночас, відсутня інформація про те, що ОСОБА_2 задля реєстрації своє частки у майні колгоспного двору звернулася до державного реєстратора, який відмовив їй у проведенні реєстраційних дій, оскільки нею не було надано документу, що посвідчує речове право, що давало б суду підстави вважати, що право позивачки є порушеним та підлягає судовому захисту.

Отож, суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , як на майно члена колгоспного двору, оскільки встановив, що законом передбачена процедура реєстрації права власності на майно, яке було закінчене будівництвом до 05 серпня 1992 року, а відтак її недотримання не може свідчити про порушення права, яке би підлягало судовому захисту.

Суд не може підміняти собою державні органи та порушувати встановлену законом процедуру оформлення прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року на підставі ч. 3 ст.136 ЦПК України, звільнено ОСОБА_1 від сплату судового збору у розмірі 3 998,55 грн та звільнено ОСОБА_2 від сплату судового збору у розмірі 1 999,27 грн.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі укладення визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України).

Так, як Білецька сільська рада визнала позов, про що повідомила у письмовому клопотанні, яке суд описав вище, а тому суд вважає за необхідне стягнути з цього відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1 999,27 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути із Білецької сільської ради на користь держави 1 999,27 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивачі:

ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Білецька сільська рада, , адреса місцезнаходження: вул. Молодіжна, буд. 19, с. Біла Тернопільського району Тернопільської області, 47707;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, адреса місцезнаходження: вул. Котляревського, буд. 27, м. Тернопіль, 46003.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.