Справа № 466/7775/24
Провадження № 2/466/2334/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 вересня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Хомляк О.П.

представника позивача, адвоката Семко В.В.

позивача ОСОБА_1

№466/7775/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

24.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За цією ж адресою зареєстрована. Даний факт підтверджується копією паспорта з відповідною відміткою. За вказаною адресою позивач зареєстрована та проживає на підставі ордеру від 01 вересня 1981р.

В 1966р. позивач одружилась з своїм колишнім чоловіком, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - розлучились. Даний факт підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу від 10.12.2014р.

В 2006 р. колишній чоловік позивача ОСОБА_3 без її відома прописав в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 свого сина, ОСОБА_2 . Даний факт підтверджується копією відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 161491 від 04.06.2024р.

ОСОБА_1 бачила відповідача лише один раз в житті, фактично за цією адресою він жодного дня не проживав.

13.03.2024р. позивач звернулась до Шевченківської районної адміністрації із заявою про зняття особи із зареєстрованого місця проживання. Проте, 15.03.2024р. їй було відмовлено з посиланням на те, що відсутнє рішення про позбавлення права користування житлом. Даний факт підтверджується заявою від 13.03.2024р. та відповідною відміткою на ній за 15.03.2024 р.

Відповідач ОСОБА_2 , 2006р. н. не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується копією акту від 22.05.2024р.

Отже, відповідач не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де він зареєстрований, будинком не цікавиться, його речей у будинку не має. Не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має і взагалі ним не цікавиться та ні на що не претендує.

Ніяких перешкод у проживанні відповідача позивачем не чинилося, більше того, він жодного дня фактично не проживав за адресою реєстрації.

Реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача проводить позивач, повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не може та інше.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що ОСОБА_2 , 2006 року народження, втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з тривалою, понад 15 років, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. Саме тому, позивач як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування житлом.

В судовому засіданні позивач та представник позивача, адвокат Семко В.В. позовні вимоги підтримали повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просять позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Відповідно до Ордеру №353, виданого 01.09.1981 року КЕВ м. Львова, ОСОБА_4 , сім`я якої складається з 3 осіб, надано право зайняття, тобто вселення в квартиру АДРЕСА_3 , де ОСОБА_5 основний квартиронаймач, ОСОБА_3 - чоловік, ОСОБА_6 - дочка, ОСОБА_7 син (а.с.13).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 10.12.2014, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвали шлюб 21.09.1995 року та після реєстрації розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_8 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , колишній чоловік позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.9).

У відповідності до Відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №161491 від 04.06.2024 року, в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 (а.с.8).

Як вбачається з пояснень позивача, у 2006 р. колишній чоловік позивача - ОСОБА_3 без її відома прописав в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 свого сина ОСОБА_2 , який жодного дня не проживав у вказаній квартирі.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі АДРЕСА_1 стверджується також Актом ЛКП «Балатон-409» від 22.05.2024 року, згідно якого ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , однак не проживає за вищевказаною адресою (а.с.11).

Таким чином, відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , не проявляє жодного інтересу до житла, у квартирі відсутні будь - які особисті речі відповідача, ним не сплачуються кошти за комунальні послуги. Увесь період позивачем здійснюється догляд за квартирою, сплачуються комунальні платежі, здійснюється поточний ремонт квартири, що підтверджується поясненнями позивача.

Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України особа, яка більше шести місяців не проживає без поважних причин за місцем свого проживання може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

В п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. (з наступними змінами і доповненнями) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.

Так, обставини не проживання відповідача без поважних причин більше шести місяців за місцем реєстрації стверджуються поясненнями позивача та письмовими доказами по справі.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме слід визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 1211,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ), судовий збір в розмірі 1211,20 грн.(одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова з дня його проголошення.

Текст рішення складено та підписано 26.09.2024 року.

Суддя О. І. Ковальчук