Справа № 462/5303/24
провадження 2/462/1554/24
У Х В А Л А

27 вересня 2024 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова Ліуш А.І., отримавши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі уряду російської федерації про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 20 серпня 2024 року, позовна заява залишена без руху з огляду на те, що позивачем не виконано вимоги ч.7 ст.43 ЦПК України та не надано підтверджень надсилання відповідачу копій поданих до суду документів.

26 серпня 2024 року, представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків позову, які фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду від 20 серпня 2024 року, оскільки станом на день подання позову припинена співпраця з поштою росії. На підтвердження вказаного надав роздруківку з сайту «Укрпошти», з оголошенням на тему: «Пошти світу оголошують росії поштову блокаду». Відтак, виконувати ухвалу суду та усувати недоліки позову відмовився, і просив суд відкрити провадження по справі.

Дослідивши матеріали позову, суд прийшов до переконання про необхідність повернення позову з усіма додатками позивачу, з огляду на наступне.

Нормами ч.7 ст.43 ЦПК України чітко передбачено, що у разі подання до суду документів в електронній формі, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Тобто, це не право, а обов`язок сторони надати доказ надсилання копій документів іншим учасникам справи.

Вказані приписи норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст. 7, 43 ЦПК України, щодо гласності судового процесу та дотримання прав та обов`язків учасників процесу.

Однак, стороною позивача не було дотримано виконання процесуальних умов ч.7 ст.43, ст.177 ЦПК України, щодо повідомлення відповідача про те, що подано позов, направлення копії позову з додатками, оскільки це є важливим з огляду на майбутнє виконання можливого рішення суду в іноземних судових інстанціях, що приділяють увагу саме процесуальним моментам, а не розгляду справи по суті.

Також, суд звертає увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Особливу увагу суд звертає на положення ч.4 ст.12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали на предмет відкриття провадження по справі, суддя приходить до висновку, що недоліки позовної заяви представником позивача не усунуто та є підстави для повернення позовної заяви.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до російської федерації в особі уряду російської федерації про стягнення матеріальної шкоди,- вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.І. Ліуш