Номер провадження: 22-ц/813/5316/24
Справа № 493/1234/23
Головуючий у першій інстанції Мясківська І.М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в особі свого представника ОСОБА_2

на рішення Балтського районного суду Одеської області від 27 березня 2024 року, ухвалене Балтським районним судом Одеської області у складі: судді Мясківської І.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 19 лютого 2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua) укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1055-4031, який разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідачка була попередньо ознайомлена. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала від позивача кредит у розмірі 18000 грн, зі строком кредитування 300 днів, заявленим строком 21 день, зниженою процентною ставкою 2 % за кожен день користування кредитом, стандартною процентною ставкою 3 % за кожен день користування кредитом.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Натомість відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання щодо погашення кредиту та процентів, в результаті чого станом на 14 липня 2023 року за нею утворилася заборгованість в розмірі 130140,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 18000,00 грн та прострочена заборгованість за нарахованими процентами 112140,00 грн.

В зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 14.07.2023 у відповідачки перед позивачем утворилася заборгованість на загальну суму 130 140,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 18000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 112140, грн, які представник позивача просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь, а також понесені судові витрати по справі.

Відповідачка подала до суду відзив, у якому позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що оформлюючи на офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» договір кредиту, вона перебувала у складній матеріальній та моральній ситуації, пов`язаної з хворобою батьків та наступною його смертю. Незважаючи на складність ситуації, вона все ж таки сплатила у повному обсязі тіло кредиту, про що свідчать відповідні квитанції. Разом з тим, пункти 4.6., 4.9., 4.10. розділу 4 кредитного договору щодо встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 3,00 % (стандартна процентна ставка) та 2,5 % (знижена процентна ставка) від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, що становить реальну річну процентну ставку 572465%, є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 27 березня 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відсотки за користування кредитом № 1055-4031 від 19 лютого 2022 року в розмірі 7560,00 грн (сім тисяч п`ятсот шістдесят гривень) та судовий збір у розмірі 124,75 грн (сто двадцять чотири гривні 75 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 112140,00 грн не є співрозмірною сумі кредиту у 18000,00 грн, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому суд дійшов висновку про зменшення розміру відсотків до 7560,00 грн, які первинно визначені договором про відкриття кредитної лінії №11055-4031 від 19.02.2022, виходячи зі строку кредитування 21 день.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в особі свого представника ОСОБА_2 звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 27 березня 2024 року в частині часткової відмови у стягненні простроченої заборгованості за нарахованими процентами та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» прострочену заборгованість за нарахованими процентами за Кредитним договором № 1055-4031 від 19 лютого 2022 року у розмірі 112 140,00 гривень. Також стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду необґрунтованим в частині часткової відмови у стягненні простроченої заборгованості за нарахованими процентами, таким, що винесено з порушенням норм матеріального права, суперечить чинному законодавству.

Зазначає, що суд належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме інформацію, що є процентами за користування кредитом (згідно п. 4.6. кредитного договору), а також, що за своєю правовою природою є компенсація (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто позивач має законне право на нарахування процентів згідно п. 4.6. кредитного договору протягом строку договору, що визначені в п. 4.8. кредитного договору, що останнім і було здійснено та відображено у розрахунку заборгованості.

Вказує, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснює лише нарахування по процентам за користування кредитом.

Крім того, суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо кінцевого строку кредитування за договором № 1055-4031 від 19 лютого 2022 року, адже за його умовами такий строк становить 300 календарних днів - до 16 грудня 2022 року, а не до 11 березня 2022 року. Отже, умовами Кредитного договору передбачено нарахування процентів протягом строку дії кредитного договору.

Зазначає, що умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Вказує, що у період з 19 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 (включно) відповідачу нараховувалась знижена процентна ставка 2,0 %, оскільки відповідно до п. 4.6. кредитного договору протягом першого базового періоду користування Кредитом Позичальник може скористатися правом користування Кредитом за Пільговою процентною ставкою; -у період з 02 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно). Відповідачу застосовано стандартну процентну ставку 3,0 % у зв`язку із простроченою заборгованістю; - у період з 24 лютого 2022 року по 24 квітня 2022 року нарахування всіх процентів було зупинено відповідно до Наказу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 31-П від 24 лютого 2022 року «Про роботу в умовах воєнного стану». Наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 35/1-П від 20 квітня 2022 року «Про відновлення врегулювання заборгованості клієнтів Товариства» було поновлено з 25 квітня 2022 року нарахування відсотків за споживчими кредитами клієнтам Товариства. Також вказує, що з 25 квітня 2022 року по 25 липня 2022 року в якості лояльності до клієнта нараховувалась знижена процентна ставка 2,0 %, а не стандартна процентна ставка 3,0 % у зв`язку із простроченою заборгованістю. Зазначає, що тільки з 26 липня 2022 року по 15 грудня 2022 року було знову застосовано стандартну процентну ставку 3,0 % у зв`язку із простроченою заборгованістю.

Зазначає, що після закінчення строку кредитування 16 грудня 2022 року нарахування процентів протягом строку договору припинилося. Вищезазначене вбачається у розрахунку заборгованості, а саме, у графі «Ставка» після 15 грудня 2022 року (закінчення строку кредитування) зазначено 0,0 %.

Також вказує, що наданому позивачем до позовної заяви розрахунку чітко вбачається заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 14 липня 2023 року, оскільки на той час жодного платежу на погашення кредиту ОСОБА_1 не було здійснено, що свідчить про свідоме порушення відповідачем умов кредитного договору. Однак, вже після закінчення строку кредитування, зазначеного в п. 4.8. кредитного договору та подання позивачем позовної заяви до суду першої інстанції, відповідач, очевидно, усвідомивши свою відповідальність за неналежне виконання умов договору, декількома платежами сплатив грошові кошти у загальній сумі 18 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать довідки про доставку електронних документів (судових повісток 13.09.2023 0:3-:16 та 13.09.2023 0:30:16) , що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що 19 лютого 2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1055-4031 у вигляді електронного документа, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 18000,00 грн, строком кредитування 300 днів, заявленим строком кредитування 21 днів, зі сплатою зниженої процентної ставки - 2,00 % в день, стандартної процентної ставки - 3,00 % в день.

Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - веб-сайту ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

Для ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів та підписання кредитного договору № 1055-4031 від 19 лютого 2022 року позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А197.

Отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 18000,00 грн підтверджується довідкою № 1055-4031 від 19 лютого 2022 року про перерахування суми кредиту за допомогою системи EASYPAY та довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту № 1055-4031 від 19 лютого 2022 року.

Згідно укладеного між сторонами таким чином договору дата видачі кредиту 19.02.2022, останній календарний день першого Базового періоду 11.03.2022, сума кредиту 18000 грн, нараховані проценти за користування кредитом 7560 грн, разом до сплати 25560 грн, при цьому базовий період становить 21 календарний день 0%, останній календарний день першого базового періоду 11.03.2022, стандартна процентна ставка 2%, пільгова процентна ставка 2,0%, строк кредитування 300 календарних днів, дата повернення виплати кредиту 16.12.2022.

Згідно розрахунку позивача (довідка про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 14.07.2023) загальна заборгованість: основний борг 18000,00 грн, залишок відсотків 112140,00 грн, а всього 130140,00 грн.

Оскільки під час знаходження справи в суді відповідачкою ОСОБА_1 сплачено на користь позивача окремими платежами у загальній сумі 18000 грн на рахунок ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» погашення кредитної заборгованості за договором 1055-4031, що вбачається із наданих нею суду першої інстанції копій квитанцій та історії платежів «LIQPAY», суд дійшов висновку про погашення нею тіла кредиту в повному обсязі.

Вказані висновки суду не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Отже, предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині позовних вимог про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за нарахованими процентами.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, що переглядається, судом вірно встановлено та ніким не оспорюється укладення між сторонами 19.02.2022 договору про відкриття кредитної лінії № 1055-4031, сума кредиту 18000 грн, яка перерахована позивачем на рахунок відповідачці.

Заявлений строк кредитування, який обраний позичальником в момент укладання кредитного договору 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту позичальнику (пункт 4.8 кредитного договору), загальний строк кредитування 300 днів, дата повернення кредиту 16.12.2022 (пункт 4.8. кредитного договору).

Стандартну процентну ставку сторони погодили у розмірі 3,00%, пільгову 2,00% (п. 4.6. Договору).

Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1055-4031 від 19.02.2022 станом на 14.07.2023 відповідачка має прострочену заборгованості за нарахованими процентами 112140,00 грн (а.с. 27-30).

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Встановивши зазначені обставини у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідачка зобов`язалася прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять.

Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів (пункт 4.8., 4.12. кредитного договору).

Зважаючи на зазначене, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд вважає, що заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 112140,00 грн.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та укладеного між сторонами договору, а саме що з 19 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 (включно) відповідачу нараховувалась знижена процентна ставка 2,0 %, оскільки відповідно до п. 4.6. кредитного договору протягом першого базового періоду користування Кредитом Позичальник може скористатися правом користування Кредитом за Пільговою процентною ставкою; -у період з 02 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно). Відповідачу застосовано стандартну процентну ставку 3,0 % у зв`язку із простроченою заборгованістю; - у період з 24 лютого 2022 року по 24 квітня 2022 року нарахування всіх процентів було зупинено відповідно до Наказу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 31-П від 24 лютого 2022 року «Про роботу в умовах воєнного стану». Наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 35/1-П від 20 квітня 2022 року «Про відновлення врегулювання заборгованості клієнтів Товариства» було поновлено з 25 квітня 2022 року нарахування відсотків за споживчими кредитами клієнтам Товариства. Також вказує, що з 25 квітня 2022 року по 25 липня 2022 року в якості лояльності до клієнта нараховувалась знижена процентна ставка 2,0 %, а не стандартна процентна ставка 3,0 % у зв`язку із простроченою заборгованістю. Зазначає, що тільки з 26 липня 2022 року по 15 грудня 2022 року було знову застосовано стандартну процентну ставку 3,0 % у зв`язку із простроченою заборгованістю. І після закінчення строку кредитування 16 грудня 2022 року нарахування процентів протягом строку договору припинилося.

Вищезазначене підтверджується розрахунком заборгованості, а саме: у графі «Ставка» після 15 грудня 2022 року (закінчення строку кредитування) зазначено 0,0 %.

Також з вказаного розрахунку вбавається відсутність будь-якого погашення заборгованості відповідачкою ані за тілом кредиту, ані за відсотками.

Часткове погашення мало місце лише під час знаходження справи в суді та після закінчення строку кредитування у розмірі 18000 грн, які суд вважав погашенням тіла кредиту, і що ніким по справі не оспорюється.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 7560,00 грн, на зазначене уваги не звернув, не обґрунтував визначений ним розмір стягнення та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову щодо цієї вимоги.

Підпис відповідачки під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорювала кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.

Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ «Укр Кредит Фінанс», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Таким чином, матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , а також докази існування заборгованості у заявленому розмірі.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено статтею 1050 ЦК України, згідно з частиною другою якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (на виплат), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.

Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором та які б спростовували наявний розрахунок заборгованості за простроченими процентами, відповідачка суду не надала. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладений за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А197 та грошові кошти перераховані на належну відповідачу банківську карту.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, що призвело до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частини 1, 4 статті 376 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 367 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, отримали підтвердження під час апеляційного провадження та є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в наведеній частині з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за кредитним договором за нарахованими процентами у розмірі 112140,00 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2147,20 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3220,80 грн - за подання апеляційної скарги, а всього 5368 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в особі свого представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 27 березня 2024 року в оскаржуваній частині та в частині судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими процентами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26 офіс 407, м. Київ, 01133) заборгованість за кредитним договором за нарахованими процентами у розмірі 112140,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26 офіс 407, м. Київ, 01133) судові витрати у розмірі 5368 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 01 жовтня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко