Номер провадження: 22-ц/813/6140/24
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

30.09.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

розглянувши питання про можливість відкриття апеляційного провадження апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави-агресора російської федерації про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2024 року позов ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 24 червня 2024 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Одночасно, в апеляційній скарзі було зазначено, що ОСОБА_1 є особою яка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 22 ст. 5 Закону України «Про Судовий збір».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 липня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2024 року було залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору у розмірі 605,60 гривень у відповідності до Закону України «Про Судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року із змінами. Крім того, вказаною ухвалою було звернуто увагу представника ОСОБА_1 на те, що відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Оскільки апелянтом не було надано доказів на підтвердження того, що він є особою, яка була вимушена переселитися із тимчасово окупованих територій України, або був поранений, або перебував у полоні, або його було незаконного позбавлено волі, або викрадено, тощо у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, суд апеляційної інстанції надав термін для усунення вказаних недоліків.

26 липня 2024 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява в якій представник ОСОБА_1 зауважує увагу суду на тому, що апелянт є власником нерухомого майна в м. Одеса, що підтверджується відповідним витягом з реєстру прав власності, при цьому наголошує, що в силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до особи застосовуються положення про право мирно володіти своїм майном. Тлумачення цього положення, як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 року, в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». А тому, апелянт вважає що не має потреби в цьому контексті наводити будь-які доводи та розуміння, всім відомому є факту збройної агресії російської федерації на території України, що вже виключає можливість особи (в тому числі позивачем) мирно володіти належним майном.

Однак, суд апеляційної інстанції з таким твердженням представника ОСОБА_1 погодитися не може з огляду на наступне.

За приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до держави-агресора російської федерації про стягнення моральної шкоди. Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 08 квітня 2009 року. Отже, ОСОБА_1 не було надано доказів того, що він був вимушений переселитися з тимчасово окупованої територій України. А визначне місце реєстрації і постійного проживання ОСОБА_1 (м. Одеса, Одеська область) не вважається територією з активними бойовими діями. Інших причин, за яких позивача може бути звільнено відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ним не наведено.

Посилання представника позивача на те, що не має потреби наводити будь-яких доводів та розумінь, всім відомому факту збройної агресії російської федерації на території України, що виключає можливість особи (в тому числі позивачем) мирно володіти належним майном, сприймаються судом як особисте трактування норм Закону, та не спростовують того факту, що особу може бути звільнено від сплати судового збору за подання позову до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом лише за умови того, що ним буде доведено той факт, що дії держави агресора призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону України «Про судовий збір»).

Зважаючи на те, що недоліки апеляційної скарги не усунені, апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту

Керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави-агресора російської федерації про стягнення моральної шкоди вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе