Справа № 202/7806/24
Провадження № 2-з/202/87/2024
УХВАЛА

Іменем України

02 жовтня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ:

30.09.2024 р. ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що ОСОБА_2 та ще двом співвласникам належить квартира АДРЕСА_1 . Щодо права користування ОСОБА_1 даною квартирою наразі відбуваються судові процеси в інших справах. Разом з тим, відповідач має намір продати квартиру, що може ускладнити виконання рішення по даній справі. Крім того, у вказаній квартирі мешкають спільні діти і там Відповідачем створені всі побутові умови для них.

З огляду на вказане, на час розгляду справи по суті просить забезпечити позов, шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України в судове засідання сторони не викликались.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 цієї статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Встановлено, що у даній справі, предметом судового розгляду є немайнові вимоги позивача та відповідача (у зустрічному позові) у сімейних правовідносинах, які виникли між сторонами щодо визначення місця проживання дітей. З огляду на матеріали, що містяться в цивільній справі, судом встановлено існування реального спору між сторонами у питанні щодо місця проживання дітей.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

В даному випадку, фактично заявник пов`язує таких вид забезпечення позову зі спором, який не є предметом даної справи (щодо права користування квартирою та можливим поділом спільного майна подружжя).

Наявність чи відсутність спірної квартири у власності відповідача жодним чином не може вплинути на виконання рішення суду щодо визначення з ким з батьків повинні проживати діти. При цьому суд зазначає, що визначення місця проживання дітей, не пов`язане з конкретним місцем мешкання, а направлено на визначення саме того з батьків, проживання з яким буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дітей з матір`ю - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Мачуський