Справа № 347/888/24
Провадження № 2/347/468/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді: Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Мошулі Т.В.,

третьої особи: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про стягнення безпідставно сплачених грошових коштів

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

16.04.2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з вищевказаним позовом. Вимоги позову обґрунтовані тим, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08 лютого 2022 року з позивача ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_1 , стягуються аліменти на його утримання в розмірі 1/5 часки від всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно. Право на утримання припиняється у разі припинення ОСОБА_1 навчання.

ОСОБА_1 , є студентом 2-го курсу 91 групи медичного факультету, освітньо професійна програма 227 «Фізична терапія. Ерготерапія» Івано - Франкського національного медичного університету.

Однак, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану син, ОСОБА_1 , взяв академічну відпустку, в зв`язку з тимчасовим прихистком в іншій країні, через війну в Україні з 14.09.2022 року по 31.08.2023 року, що підтверджується довідкою від 22 грудня 2022 року №1081 та витягом з наказу від 22 вересня 2022 року №472/2-с.

Довідкою №760 від 07.09.2023 року підтверджується той факт, що ОСОБА_1 з 14.09.2022 року по теперішній час (дата видачі довідки) знаходиться в академічній відпустці у зв`язку з тимчасовим прихистком в іншій країні через війну в Україні.

Адвокатом Гринів Я.В., подано адвокатський запит до Івано-Франківського національного медичного університету про отримання інформації щодо перебування в академічній відпустці ОСОБА_1 , студента 2-го курсу, а саме: в зв`язку з чим продовжено академічну відпустку, та на підставі яких нормативно правових документів продовжено академічну відпустку.

Згідно відповіді від 26 жовтня 2023 року №3784 зазначено, що інформація про академічну відпустку ОСОБА_1 , є сукупністю відомостей про фізичну особу, тому для передачі будь - якої інформації потрібна згода суб`єктів персональних даних.

Оскільки, син фактично не продовжує навчання, та не виконує освітньої програми, а також, у нього відсутні будь - які витрати пов`язані з навчанням, позивач звертався до суду з позовною заявою про припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

Заочним рішенням Косівського районного суду від 10 жовтня 2023 року в задоволенні позову про припинення стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини було відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року заочне рішення Косівського районного сулу від 10 жовтня 2023 року скасовано, ухвалено нове ршення. Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 , на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 на його утримання у розмірі 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, що нараховуються на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 лютого 2022 року, на час перебування ОСОБА_1 в академічній відпустці.

Враховуючи викладене, право у відповідача ОСОБА_3 на отримання аліментів, а обов`язок позивача по їх сплаті існував виключно на період навчання сина ОСОБА_1 , в Івано-Франківському національному медичному університеті, а саме: до 14 вересня 2022 року, що стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

В той же час, позивач продовжував сплачувати аліменти на користь повнолітнього сина, який продовжує навчання, впродовж з вересня 2022 року по січень 2024 року. Саме в той час коли повнолітній син, перебував в академічній відпустці за межами України, до винесення рішення судом апеляційної інстанції.

Оскільки, повнолітній син, ОСОБА_1 , перебуває в академічній відпустці та не виконує освітньої програми, а також, у нього відсутні будь - які витрати пов`язані з навчанням, позивач просив стягнути сплачені ним аліменти за період з 14 вересня 2022 року по 31 січня 2024 року в сумі 131 117, 52 грн, та вирішити питання судових витрат.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Ломничук Ю.Ю. вказав, що в зазначених правовідносинах відсутні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до змісту ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти, та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України передбачає виключення із загального правила повернення відповідного майна (грошових коштів).

Також, ст. 1215 ЦК України містить норму імперативного характеру щодо заборони поверненню безпідставно набутих аліментів, окрім випадку, коли існує одна із умов: присутня рахункова помилка зі сторони особи, яка сплачує кошти, а дії особи, яка отримує кошти, можна визначити як недобросовісні.

Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Але, за відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття аліментів, які є власністю дитини, твердження позивача про наявність правових підстав для стягнення їх з відповідача на його користь як безпідставно набутих, є необгрунтованими.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2010 у справі № 753/15556/15, вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

У винесених на розгляд суду правовідносинах аліментні кошти перераховувались без будь-якої несумлінності з боку повнолітньої дитини, зворотного позивачем не доведено, а тому адвокат Ломничук Ю.Ю. вважає, що відсутня умова, визначена п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за наявності якої позовні вимоги могли б підлягати задоволенню.

Окрім того, відповідач та її представник зазначили, що ОСОБА_2 не цікавиться духовним, фізичним, інтелектуальним розвитком сина, не утримував дитину як біологічний батько, не підтримує жодного контакту зі своєю дитиною.

У зв`язку з тим, що окреслені правовідносини не відносяться до категорії кондикційних зобов`язань, на які поширюється повернення безпідставно набутих коштів, адвокат Ломничук Ю.Ю. просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Окрім того, у відзиві, адвокат Ломничук Ю.Ю. просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Гринів Я. В. заперечила доводи відповідача та її представника. Так, ОСОБА_4 вказала, що нею, як адвокатом, було подано адвокатський запит до Івано-Франківського національного медичного університету про отримання інформації щодо перебування в академічній відпустці ОСОБА_1 , студента 2- го курсу, а саме: в зв`язку з чим продовжено академічну відпустку, та на підставі яких нормативно правових документів продовжено академічну відпустку.

Також у відповіді на відзив зазначено, що позивач не позбавлений батьківських прав щодо ОСОБА_1 , а також, його дані не виключені з актового запису, як батька. Тому, він, як батько, цікавився і надалі цікавиться життям сина, та його навчанням, а твердження відповідача і її представника про те, що ОСОБА_2 не цікавиться духовним, фізичним, інтелектуальним розвитком сина, не утримував дитину як біологічний батько, не підтримує жодного контакту зі своєю дитиною є абсолютно неправдивими відомостями. Позивач від народження сина і до сьогоднішнього дня цікавиться фізичним, духовним розвитком сина, завжди підтримував зв`язок із ним. Саме під час спілкування з сином, її довірителю стало відомо про перебування Назара за межами України та перебування у академічній відпустці.

Окрім того, адвокат Гринів Я. В. стверджує, що поведінка відповідача та третьої особи, не відповідають принципу добросовісності, передбачених п.6 ст. 3 ЦК України, так, як відповідачка свідомо вводила в оману позивача, знаючи, що син фактично не продовжує навчання, перебуваючи за кордоном та самостійно забезпечує свої потреби. Тобто, відповідачка не маючи на те підстав, збагатилася за рахунок позивача.

Що стосується вимог п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України щодо того, що не підлягають поверненню безпідставно набуті аліменти, адвокат Гринів Я.В. вказує, що закон встановлює два виключення із правила щодо повернення безпідставно набутого майна: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Отже, зазначене ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

В даному випадку підставою для повернення безпідставно отриманих відповідачем від позивача коштів як аліментів на утримання дитини є недобросовісність відповідача, яка, знаючи, що ОСОБА_1 перебуває в академічній відпустці, тобто, фактично не продовжує навчання, та не виконує освітньої програми, а також, у нього відсутні будь - які витрати пов`язані з навчанням, отримувала аліменти та продовжувала б їх отримувати аж до закінчення навчання або досягнення сином 23-х річного віку, якби позивач не зупинив стягнення аліментів на повнолітнього сина через рішення суду.

Отже, за час перебування сина в академічній відпустці з 14.09.2022 року по 31 січня 2024 року, її довірителем було безпідставно сплачено аліменти на суму 34 289, 33 грн., а також, із заробітної плати безпідставно були сплачені аліменти за період з 14 вересня 2022 року по 31 грудня 2023 року в сумі 96 828, 19 грн. Загальна сума - 131 117,52 грн.

Окрім того, позивач та його адвокат, згідно вимог п.7 ч. З ст. 178 ЦПК України, заперечили щодо заявленого представником відповідача розміру судових витрат, а саме, 12 000 гривень.

У свою чергу, отримавши відповідь на відзив, у письмових поясненнях адвокат Ломничук Ю.Ю. вказав наступне.

Позиція позивача щодо його участі в житті сина та фактичною обізнаністю про його життя є взаємовиключною, оскільки він зазначає, що тривалий час не знав про перебування сина в академічній відпустці, а у відповіді на відзив вказує, що завжди цікавився його навчанням. При тому позивач не посилається на те, що ОСОБА_1 надавав йому не достовірну інформацію щодо навчального процесу. З огляду на це, відповідач та її представник вважають такі твердження позивача намаганням переконати суд шляхом надання не достовірних відомостей в участі його як батька в житті своєї дитини.

ОСОБА_5 повторно зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2010 у справі № 753/15556/14 виклала правовий висновок, який стосується, в тому числі того, що добросовісність набувача презюмується, і відповідно тягар доказування наявності рахункової недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

З огляду на це, твердження про недоведеність відповідачем добросовісності своїх дій є не обґрунтованими, оскільки остання не зобов`язана доводити свою добросовісність в силу презюмування такої. В той же час, позивачем не доведено беззаперечними, однозначними, належними та допустимими доказами недобросовісну поведінку з усіма її складовими елементами (мотив, мета, умисел) зі сторони відповідача.

ОСОБА_1 не забезпечує себе самостійно і невідомо, звідки у позивача така інформація та чим доводиться його позиція в даному аспекті. Жодних документів на підтвердження зазначено не долучено. Позивачем не обґрунтовано, яким чином відповідач могла збагатитись за рахунок коштів, які сплачувались на виконання судового рішення третій особі;

Окрім того, позивач тривалий час не бере жодної участі у житті сина, лише виконував судове рішення, однак будь-яких стосунків між ним та ОСОБА_1 , тим паче, як між батьком та сином, не існує. Твердження про те, що інформація щодо перебування за кордоном та в академічній відпустці йому стала відома безпосередньо від ОСОБА_1 не відповідає дійсності. За чисельну кількість років позивач не телефонував своєму сину, не бачився та не спілкувався з ним.

Лише після подання позовної заяви до суду (на підставі якої було зареєстровано дану цивільну справу), ОСОБА_1 сам подзвонив позивачу та уточнив, чи це правда, що він звернувся до суду. Це був перший та останній діалог між ними за довгий період часу.

У зв`язку з тим, що відповідач та її адвокат вважають позицію позивача неспроможною, а його позовні вимоги не обґрунтованими, тому судові витрати підлягають стягненню з останнього на користь відповідача в повному обсязі.

Позиція учасників в судовому засіданні.

Третя особа ОСОБА_1 , на користь якого стягувались аліменти на навчання ствердив, що дійсно він оформляв академічну відпустку, та виїжджав за кордон у зв`язку з тимчасовим прихистком в іншій країні. Проте ОСОБА_1 ствердив, що в Англії був зарахований студентом коледжу. В судовому засіданні ОСОБА_1 продемонстрував свій студентський квиток.

Також ОСОБА_1 ствердив, що незважаючи на те, що він перебував та навчався в іншій країні він продовжував оплачувати кошти за житло та навчання.

Також ствердив, що батько, який не брав участі в його вихованні та утриманні, ніколи не спілкувався із ним, та не телефонував йому, усвідомлює, що аліменти є власністю дитини, а відтак стягнення з нього такої суми є непомірним. Оскільки ОСОБА_1 на даний час поновився на навчанні, ніде не працює, та не отримує доходу, а отже немає можливості повернути такі кошти. Вважає вчинок батька, щодо заявленого позову безчесним.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач та його представника в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника відповідача ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 24.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду.

02.07.2024 року, 20.08.2024 року, розгляд справи відкладено за клопотанням учасників.

Заслухавши пояснення третьої особи, ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 26.06.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано (а.с.10).

Відповідно до копії рішення Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2015 року з позивача ОСОБА_2 стягувались аліменти у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).

Відповідно до копії рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08.02.2022 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь сина ОСОБА_7 , який продовжує навчання у розмірі 1/5 частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно починаючи стягнення з 19.10.2021 року і проводити до закінчення ОСОБА_1 , навчання, але не пізніше ніж досягнення ним двадцяти трьох років. Право на утримання припиняється у разі припинення ОСОБА_1 навчання (а.с.12).

ОСОБА_7 є студентом 2-го курсу 91 групи медичного факультету, освітньо-професійна програма 227 «Фізична терапія. Ерготерапія» Івано-Франківського національного медичного університету. У зв`язку з введенням на території України воєнного стану, ОСОБА_7 , який навчається за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, взяв академічну відпустку, в зв`язку з тимчасовим прихистком в іншій країні, через війну в Україні з 14.09.2022 року по 31.08.2023 року, що підтверджується довідкою від 22 грудня 2023 року №1081. (а.с.13).

Відповідно до копії відповіді наданої адвокату Гринів Я.В. на адвокатський запит до Івано-Франкського національного медичного університету про отримання інформації щодо перебування в академічній відпустці ОСОБА_1 , студента 2- го курсу, а саме: в зв`язку з чим продовжено академічну відпустку, та на підставі яких нормативно правових доку ментів продовжено академічну відпустку, надано інформацію, що дані про академічну відпустку ОСОБА_1 , є сукупністю відомостей про фізичну особу, тому для передачі будь-якої інформації потрібна згода суб`єктів персональних даних (а.с.15).

Заочним рішенням Косівського районного суду від 10.10.2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утриманні повнолітньої дитини (а.с.16- 18).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року заочне рішення Косівського районного сулу від 10 жовтня 2023 року скасовано, ухвалено нове рішення. Припинено стягнення аліментів з Кіце ОСОБА_8 , на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 на його утримання у розмірі 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, що нараховуються на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 лютого 2022 року, на час перебування ОСОБА_1 в академічній відпустці (а.с.19- 21).

Відповідно до письмового повідомлення державного виконавця від 24.01.2024 року припинено стягнення аліментів (а.с. 22).

На адвокатський запит ОСОБА_4 Коломийським відділом ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області надано розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів. Згідно наданих розрахунків, заборгованість відсутня (а.с. 23-25).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу безпідставно сплачених позивачем грошових кошів - аліментів на навчання повнолітнього сина, в період перебування останнього в академічній відпустці.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Так, у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Такий правовий висновок щодо застосування статті 1215 ЦК України викладений в постановах Верховного Суду України, зокрема, в: Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13; Постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17; Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц.

Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

За теоретичним визначенням «відповідач» це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що з позивача ОСОБА_2 як батька повнолітнього ОСОБА_1 , на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 08.02.2022 року стягувались аліменти на користь сина ОСОБА_1 , який продовжує навчання у розмірі 1/5 частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно починаючи стягнення з 19.10.2021 року і проводити до закінчення ОСОБА_1 , навчання, але не пізніше ніж досягнення ним двадцяти трьох років. Право на утримання припиняється у разі припинення ОСОБА_1 навчання.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.12.2023 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 на його утримання у розмірі 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, що нараховуються на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 лютого 2022 року, на час перебування ОСОБА_1 в академічній відпустці. Постанова Івано-Франківського апеляційного суду набрала законної сили, та в касаційному порядку не оскаржувалася. В мотивувальній частині постанови зазначено, що з 14.09.2022 року ОСОБА_1 перервав навчання у зв`язку із наданням академічної відпустки, підстави для стягнення аліментів за цей період відсутні.

Однак суд звертає увагу, що фактично позовні вимоги ОСОБА_2 про повернення сплачених аліментів на підставі ст.1212 ЦК України зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до ч.2 ст.445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів, позивачем не доведено та судом не встановлено.

В судовому засіданні третя особа, повнолітній ОСОБА_1 , на користь якого стягувались аліменти на навчання ствердив, що дійсно він оформляв академічну відпустку, та виїжджав за кордон у зв`язку з тимчасовим прихистком в іншій країні. Проте ОСОБА_1 ствердив, що в Англії був зарахований студентом коледжу. В судовому засіданні ОСОБА_1 продемонстрував свій студентський квиток. Оскільки вказаний квиток був іноземною мовою, а засвідченого нотаріального перекладу вказаного документу ОСОБА_1 суду не пред`явив, судом не долучався вказаний доказ до матеріалів справи, оскільки такий є неналежним та недопустимим. Також ОСОБА_1 ствердив, що незважаючи на те, що він перебував та навчався в іншій країні він продовжував оплачувати кошти за житло та навчання.

Також ствердив, що батько, який не брав участі в його вихованні та утриманні, ніколи не спілкувався із ним, та не телефонував йому, усвідомлює, що аліменти є власністю дитини, а відтак стягнення з нього такої суми є непомірним. Оскільки ОСОБА_1 на даний час поновився на навчанні, ніде не працює, та не отримує доходу. А отже немає можливості повернути такі кошти.

Суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_2 пред`явив позовні вимоги до ОСОБА_3 та просив повернути як безпідставно сплачені грошові кошти (аліменти) в розмірі 131 117,52 грн. за період часу з 14.09.2022 року по 31.01.2024 року, за час перебування повнолітнього сина ОСОБА_1 в академічній відпустці.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 є повнолітнім, і саме на його навчання стягувались аліменти, і в силу вимог ст. 179 СК України, згідно з якою аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, позивачу, слід було залучити до участі як співвідповідача ОСОБА_1 , на утримання якого сплачувалися грошові кошти і який має повну правоздатність з часу набуття повноліття.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 08.02.2022 року з позивача Кі ОСОБА_9 стягуються аліменти саме на користь повнолітнього сина ОСОБА_1 , який продовжує навчання.

Аналогічні висновки містяться в постанові КЦС ВС від 22.11.2023 року у справі 337/642/22 , провадження 61-9686св23.

За таких обставин, суд доходить переконання, що позивачу слід було залучити до участі у справі як відповідача саме ОСОБА_1 який є набувачем і власником коштів.

Ні позивач, ні представник позивача у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляли, в судове засідання не з`явилися, та просили проводити розгляд справи без участі сторони позивача, а суд з власної ініціативи не наділений такими повноваженнями.

Отже, враховуючи вище викладене, у своїй сукупності, суд з врахуванням встановлених обставин справи, доходить переконання про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Розподіл судових витрат між сторонами.

За відсутності підстав для задоволення позову, понесені судові витрати стороні позивача не підлягають до відшкодування.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 19, 77, 79, 81, 82, 89, 178, 259, 263-265, 268, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про стягнення безпідставно сплачених грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.10.2024 року.

Суддя Ю. С. Кіцула