ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/4258/23

провадження № 22-ц/4809/777/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 угли,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Іванова Л. А.) від 09.10.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

20.06.2023 ОСОБА_1 угли звернувся до суду з позовом до свого батька ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) на період свого навчання, тобто з дня звернення до суду з позовом до 30.06.2027 року, але не більше, як до досягнення ним 23-х років.

Вимоги позивача обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_2 є його батьком.

22.06.2022 позивач досяг повноліття.

Як іноземець він отримав посвідку на постійне проживання в Україні, проживає в Україні та є студентом II-го курсу Донецького Національного медичного університету, міжнародного медичного факультету № 1, термін його навчання в університеті з 14.09.2021 до 30.06.2027. Згідно з умовами договору № Кроп/м - 2021 - 6, укладеного між Донецьким національним медичним університетом (Виконавець), Товариством з обмеженою відповідальністю «Український вищий освітній центр» (Замовник) та Машаріповим Мансурбек Жасурбек угли (Одержувач), плата за навчання Одержувача за цим договором здійснюється Замовником в національній валюті України за курсом НБУ на день сплати на розрахунковий рахунок Виконавця. За умовами п. 5.2. Договору, вартість освітньої послуги за цим договором визначена та затверджена Виконавцем і становить на весь термін навчання 15800 доларів США, при цьому, стипендія протягом всього періоду навчання Одержувачу не нараховується та не виплачується (п. 7.6 Договору). Враховуючи повну зайнятість позивача у зв`язку з особливістю навчання, він не має можливості працювати, одержувати дохід і відповідно самостійно забезпечувати собі витрати, пов`язані із проїздом до навчального закладу, придбанням одягу, навчальної літератури, продуктів харчування, а також витрати, пов`язані з комерційним навчанням в Донецькому національному медичному університеті. При цьому, джерела доходу позивача формуються лише шляхом фінансової підтримки його матері ОСОБА_3 , з якою він проживає, яка сплачує за його навчання і на утриманні якої перебувають ще й неповнолітні діти.

Намагання позивача врегулювати в добровільному порядку з відповідачем питання фінансової допомоги на період навчання виявилися безрезультатними, відповідач не виявляє бажання добровільно надавати йому матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням навчання та ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку.

Відповідач є молодим і працездатним, інших аліментних чи майнових зобов`язань, які підлягають примусовому виконанню, він не має, тож спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на період навчання останнього.

За таких обставин, позивач просив суд задовольнити його позов.

2.Короткий зміст рішення суду

09.10.2023 Ленінський районний суд м. Кіровограда ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_1 угли задовольнив повністю. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 угли аліменти на його утримання на період навчання в розмірі частки від заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 20.06.2023 і до закінчення навчання в Донецькому Національному медичному університеті, тобто до 30.06.2027, але не більше, як до досягнення 23 років.

Крім того, суд здійснив розподіл судових витрат, стягнувши ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 угли досяг повноліття, продовжує навчання в Донецькому національному медичному університеті, термін навчання спливає 30.06.2027, потребує у зв`язку з продовженням навчання матеріальної допомоги, яку відповідач (батько позивача) може йому надавати в розмірі частки від заробітку (доходу), щомісячно.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 угли відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину так, як перебуває у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_4 у якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Малолтіня ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю, хворіє на інсулінозалежний діабет першого типу в тяжкій формі та за висновками лікарів потребує спеціальної дієти, постійної інсулінотерапії, періодичних медичних обстежень та стаціонарного лікування, що потребує значних коштів. Нерухомого та цінного рухомого майна у власності та на праві користування не має. Відповідач та його дружина офіційно не працевлаштовані.

До того ж їх з сином стосунки не склалися, вони фактично не мають будь-яких стосунків продовж 10 років.

Відповідач вважає, що попри навчання позивач все ж може працевлаштуватися та самостійно заробляти собі на життя і навчання.

Крім того, відповідач послався на те, що суд порушив норми процесуального права, що виявилося у неповідомленні місцевим судом відповідача про дату, час і місце судового засідання та розгляді справи за його відсутності, що позбавило можливості брати участь у розгляді справи, реалізовувати свої права, зокрема, надати суду докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

4.Про відзив на апеляційну скаргу

01.04.2024 ухвалою Кропивницького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2023. У цій ухвалі суд роз`яснив позивачу ОСОБА_1 угли право надати відзив на апеляційну скаргу та встановив для цього десятиденний строк, однак таким правом позивач не скористався.

Копія цієї ухвали направлена позивачу та його представнику (а. с. 104, 105), однак відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

5.Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

У порядку частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів на його утримання, у зв`язку з продовженням навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно.

Оскільки ціна позову у даній справі становить 16104грн (2684 грн х 6 міс.), що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а справа не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 та частини 4 статті 274 ЦПК України, розгляд вказаної справи здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

Машаріпов Мансурбек Жасурбек угли народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Ургенч Хорезмської області, Республіка Узбекистан, про що Ургенчським міським відділом РАГС 25.06.2004 був зроблений актовий запис за № 977 та 07.05.2010 видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені в графі батько « ОСОБА_2 » та в графі мати « ОСОБА_3 » (переклад з російської мови на українську мову виконаний перекладачем ОСОБА_7 , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бондаренко А. В. та зареєстровано в реєстрі за № 2249).

Позивач ОСОБА_1 угли є громадянином Республіки Узбекистан, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_2 , та документований посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_3 , виданою 03.04.2023, (орган видачі 3501) дійсною до 03.04.2033.

Машаріпов Мансурбек Жасурбек угли, є студентом IІ курсу міжнародного медичного факультету № 1 Донецького національного медичного університету за спеціальністю: медицина, форма навчання денна, навчається за кошти фізичних осі, термін навчання з 14.09.2021 по 30.06.2027, що підтверджується довідкою Донецького національного медичного університету від 03.04.2023 № 32/2023.

Відповідно до умов договору на навчання в Донецькому національному медичному університеті від 01.10.2021 № Кроп/м-2021-6, укладеного між Донецьким національним медичним університетом («Виконавець»), товариством з обмеженою відповідальністю «Український вищий освітній центр» («Замовник») та ОСОБА_1 («Одержувач»), Виконавець у відповідності приймає на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника провести навчання «Одержувача» на медичному міжнародному факультеті за спеціальністю «медицина». Форма навчання: очна. Мова навчання: українська. База навчання: Україна, м. Кропивницький. Строк навчання: з 15.09.2021 по 31.07.2027. Навчання Одержувача здійснюється на платній основі на підставі ліцензії та Свідоцтва про акредитацію Замовника (IV рівень) НОМЕР_4 від 10.04.2017.

Відповідно до п.п. 5, 5.1 Договору оплата за навчання Одержувача за цим договором здійснюється Замовником в національній валюті України за курсом НБУ на день сплати на розрахунковий рахунок Виконавця.

Вартість освітньої послуги за цим договором визначена та затверджена Виконавцем і становить на весь термін навчання 15 800 доларів СІІІА у тому числі: за перший рік навчання 2 300 доларів США; за другий рік навчання 2 700 доларів США; за третій рік навчання 2 700 доларів США; за четвертий рік навчання 2 700 доларів США; за п`ятий рік навчання 2 700 доларів США; за шостий рік навчання 2 700 доларів США.

Відповідно до п. 7.6 Договору стипендія протягом всього періоду навчання Одержувачу не нараховується та не виплачується.

Внесення коштів на оплату за навчання ОСОБА_1 угли підтверджується платіжними інструкціями № 0.0..1 від 12.09.2022 на суму 45425,00 грн, № 0.0..1 від 19.09.2022 на суму 49842,00 грн та від 05.06.2023 на суму 51197,00 грн відповідно, при цьому зазначені кошти згідно з квитанціями вносилися матір`ю позивача ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою квартального комітету № 23 Подільського району м. Кропивницький від 02.02.2023 № 17 ОСОБА_1 угли проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , та за вказаною адресою зареєстроване також місце проживання позивача, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 29.03.2023 №2023/002584430.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 та ч. 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції зазначеним нормам закону відповідає не повною мірою, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1. Про стверджувальне у скарзі порушення судом принципу відкритості судового процесу

Одним із доводів апеляційної скарги є те, що місцевий суд в порушення закону розглянув справу за відсутності відповідача, який не був повідомлений неналежним чином про час і дату розгляду справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Отже, колегія суддів апеляційного суду зобов`язана перевірити цю обставину, а в разі її підтвердження - скасувати оскаржуване рішення й ухвалити нове.

До основних принципів цивільного судочинства, зокрема, належать гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, змагальність сторін, диспозитивність (п. п. 3 5 ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Реалізація цих принципів можлива за умови, що учасникам справи фактично забезпечено право на участь у судовому засіданні, за виключенням випадків коли відповідно до закону суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Будь-який учасник справи має право брати участь у судовому засіданні, якщо інше не визначено законом (п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Частинами 1 - 5 ст. 130 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

У судовому засіданні 09.10.2023 місцевий суд ухвалив оскаржуване відповідачем рішення.

При цьому суд вказав у рішенні, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У матеріалах справи наявні відомості про зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 49, 50).

Відомостей про наявність у відповідача електронного кабінету, фактичне місце його проживання суду першої інстанції надано не було.

13.09.2024 суд надіслав відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання судову повістку про виклик у судове засідання на 15:00 09.10.2023 за адресою суду (а. с. 47).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 486 відповідач не отримав судову повістку про виклик у судове засідання з причини: «адресат відсутністю за вказаною адресою» (а. с. 48).

За приписами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місяця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Тож, за законом судова повістка відповідачу вважається врученою своєчасно.

Схожий за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19, 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц, 31.08.2022 у справі № 760/17314/17.

З огляду на викладене колегія суддів апеляційного суду констатує, що суд першої інстанції вжив передбачених нормами процесуального законодавства засобів щодо належного повідомлення відповідача про час, місце та дату судового засідання.

Та обставина, що за відсутності передбачених ч. 11 ст. 128 ЦПК України місцевий суд додатково розмістив на офіційному вебсайті судової влади України оголошення про виклик відповідача не спростовує того, що належно направлена відповідачу судова повістка згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається врученою йому 20.09.2023 (згідно з відміткою у поштовому повідомленні).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в частині неповідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи, а тому з підстав п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду не може бути скасоване.

8.2. Застосовні норми права та їх джерела, висновки Верховного Суду про їх застосування

З матеріалів справи вбачається, що і позивач ОСОБА_1 угли, і відповідач ОСОБА_2 громадяни Республіки Узбекистан.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.. 1 ст. 4 ЦПК України).

Іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. . Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 496 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 67 Закону України «Про міжнародне приватне право» зобов`язання щодо утримання, що виникають із сімейних відносин, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Сторони зобов`язання щодо утримання можуть обрати право, що застосовується до зобов`язання щодо утримання, відповідно до правил, визначених статтею 67-4 цього Закону.

У цій справі, яка переглядається в апеляційному порядку і позивач, і відповідач іноземці, які на відповідно до закону проживають на території України. Вони не обрали право, що застосовується до зобов`язання щодо утримання, а тому, на підставі ч. 1 ст. 67 Закону України «Про міжнародне приватне право» їх правовідносини регулюються правом України.

Відповідно до п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 76 цього Закону справа підсудна судам України.

Згідно з ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст. 201 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 15.05.2006 № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція підтримана у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.01.2019 у справі № 225/1447/16-ц, від 17.04. 2019 у справі № 644/3610/16-ц тощо.

У постанові від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним зі способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

8.3. Оцінка доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції

Суд першої інстанції дав правильне тлумачення змісту ст. 199 СК України та дійшов обґрунтовано висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які

продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд першої інстанції встановив усі елементи, які обумовлюють виникнення у відповідача у справі зобов`язання надавати утримання повнолітньому сину, який продовжує навчання (позивачу у справі).

Так апелянт не оспорює правильність встановлення місцевим судом походження позивача від відповідача, віку позивача, продовження його навчання у закладі вищої освіти та наявність у нього у зв`язку з цим потреби у матеріальній допомозі. Проте відповідач не погоджується з рішенням суду через те, що, на його думку, позивач може сам забезпечити свої потреби, а також через те, що відповідач не має можливості надавати сину таку допомогу.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє аргумент відповідача про те, що позивач може знайти собі роботу, суміщати її з навчанням й отримувати заробіток, достатній для забезпечення потреби з оплатою вартості навчання, придбання підручників тощо.

У період навчання, особливо за денною формою навчання, навчання є основним видом діяльності особи, а тому зазвичай вона не може виконувати роботу та одержувати засоби, необхідні й достатні для забезпечення її життєдіяльності та потреб в оплаті навчання.

Твердження апелянта про наявність у позивача можливості забезпечувати себе матеріально є гіпотетичним, а не ґрунтується на реальних обставинах.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 угли, який навчається на денній формі навчання в Донецькому національному медичному університеті за спеціальністю медицина, не має можливості працювати, одержувати дохід та, відповідно, самостійно утримувати себе.

Стосовно стверджувальної відповідачем відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину через наявність у нього двох малолітніх дітей, зокрема дитини з інвалідністю, та через відсутність у нього офіційного місця роботи, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивач до суду першої інстанції не надав докази наявності у нього двох малолітніх дітей, стану їх здоров`я. При цьому, як встановив суд апеляційної інстанції, відповідно до норм ст. 128 ЦПК України він був повідомний про час, дату і місце розгляду справи, йому було направлено судом копію позовної заяви з додатками, а отже мав можливість надати суду відповідні докази.

Учасники справи самі несуть відповідальність за наслідки вчинення або не вчинення ними процесуальних дій.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, як відповідач не надав доказів об`єктивної неможливості подання ним до суду першої інстанції доказів наявності у нього двох малолітніх дітей, то суд апеляційної інстанції не бере до уваги додані до апеляційної скарги нові письмові докази: копії свідоцтв про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виписки з медичної картки ОСОБА_8 .

Поряд з цим принцип змагальності судочинства не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

У Рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 Конституційний Суд України вказав, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09.08.2022 у справі № 404/1482/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 угли, ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 22.03.2022 і до досягнення сином повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 (№ рішення у ЄДРСР: НОМЕР_5 ) встановлено, що батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_2 . Цим же рішенням суду встановлено, що ОСОБА_5 страждає на цукровий діабет тип 1, та є дитиною з інвалідністю.

Позивач супереч встановлено п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України для учасників справи обов`язку сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, не повідомив суд про рішення у справі № 404/1482/22 про стягнення з відповідача аліментів на його утримання до досягнення повноліття, а також не повідомив суду про наявність на утриманні відповідача двох дітей (сестри і брата позивача), що має істотне значення для вирішення питання про стягнення аліментів та визначення їх розміру.

Водночас суд першої інстанції не з`ясував у позивача обставини виконання відповідачем його обов`язку по утриманню позивача до настання повноліття останнього, чим позбавив себе можливості повно встановити всі обставини, які мають значення у справі для ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Колегія суддів апеляційного суду, встановивши, що окрім повнолітнього сина відповідач має малолітніх сина і дочку, а також те, що дочка відповідача є особою з інвалідністю, робить висновок, що ці обставини мають істотне значення для справи, але не дають підстав вважати, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який її потребує у зв`язку з продовженням навчання.

Наявність у відповідача двох малолітніх дітей у поєднанні з іншими обставинами, передбаченими ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, мають враховуватися судом при вирішенні питання розміру аліментів.

Відповідач не посилався на те, що стан його здоров`я не дає йому можливості надавати матеріальну допомогу сину.

Він також не надав суду будь-яких доказів свого матеріального стану, а його твердження про те, що він не має офіційної роботи не доводить відсутність у нього доходів чи майна, а також можливості допомагати позивачу.

Водночас позивач об`єктивно не може підтвердити матеріальний стан відповідача, оскільки дохід останнього не є офіційними.

Тож, загалом суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у відповідача передбаченого ст. 199 СК України обов`язку надавати утримання позивачу на період його навчання, але не пізніше досягнення двадцяти трьох років.

Однак колегія суддів апеляційного суду не погоджується із призначеним місцевим судом розміром аліментів - частини від заробітку (доходу) відповідача так, як при його визначенні суд не врахував наявність у відповідача двох малолітніх дітей, яких він зобов`язаний утримувати, стан здоров`я цих дітей. Не врахував місцевий суд також рівність прав та обов`язків батька та матері стосовно їх дітей, зокрема дорослих дітей, отримання позивачем матеріальної допомоги матері, яка сплачує кошти за його навчання (а. с. 24, 24).

З огляду на встановлені ч. 9 ст. 7 СК України засади регулювання сімейних відносин, справедливість, добросовісність та розумність, відповідно до моральних засад суспільства, враховуючи обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що пропорційним потребам позивача в утриманні та можливостям відповідача надавати таке утримання буде присудження аліментів у розмірі 1/10 частки від заробітку (доходу) відповідача.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи неповне з`ясування судом таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, ЦПК України суд

П О С Т А Н О В И В:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.10.2023 змінити, виклавши його резолютивну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , аліменти на його утримання, на період навчання, в розмірі 1/10 частки від заробітку (доходу) платника, щомісячно, починаючи з 20.06.2023 і до закінчення навчання в Донецькому Національному медичному університеті, але не більше, як до досягнення 23-ох років, тобто до 22.06.2027.

В інших частинах рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 30.09.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник