Справа № 758/4072/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/507/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Бебешко М.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гребенюк В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк Форвард» Караченцева Артема Юрійовичана рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2023 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року, ухвалені у складі судді Гребенюка В.В., у справі № 758/4072/22, за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначила, що 21.12.2021 року вона дізналась про те, що 05.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю. було вчинено виконавчий напис № 3631, про стягнення з неї на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 40 709,96 грн., на підставі якого 25.09.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження № 63139569. Не погоджуючись з підставами для вчинення виконавчого напису, зокрема, в частині безспірності заборгованості перед кредитором, ОСОБА_1 просила визнати виконавчий напис № 3631, вчинений 05.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю., таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис № 3631, вчинений 05.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з АТ «Банк Форвард» судовий збір у сумі 992,40 грн.

14 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2023 року та додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» Караченцев А.Ю.подав апеляційну скаргу. Просив рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 . Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що, обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 посилалася на недотримання принципу безспірності заборгованості. Разом з тим, позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження своїх доводів, в тому числі і власного контррозрахунку. Для вчинення виконавчого напису АТ «Банк Форвард» було надано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю. весь пакет необхідних документів, які підтверджують його право на стягнення заборгованості, зокрема, розрахунок заборгованості, а також виписку по рахунку ОСОБА_1 . Тому, у нотаріуса не було підстав для відмови банку у вчиненні виконавчого напису. Також, вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн., оскільки позивачкою не надано доказів оплати витрат на правничу допомогу у вказаному розмірі. Крім того, дана справа не є складною, а заявлений розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим.

Адвокат Васюк М.М., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю. було вчинено виконавчий напис № 3631, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 , як з боржника за кредитним договором № 200187864 від 15.02.2019 року, укладеним із ПАТ «БАНК ФОРВАРД», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», заборгованість на користь відповідача у загальній сумі 40 709,96 грн. (а.с. 18).

На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса 25.09.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 (а.с. 24-25).

Посилаючись на те, що вказаний виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 порушила перед судом питання про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року.

Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б)засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку зміни визнані незаконними та нечинними.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін.

Згідно п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року (в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року).

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Відтак, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів нотаріально посвідчених договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічні висновки були викладені в постанові Верховного Суду в постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц.

Судом встановлено, що кредитний договір у формі заяви (оферти) № 200187864 від 15.02.2019 року між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК ФОРВАРД», на підставі якого і було вчинено виконавчий напис, не був нотаріально посвідчений.

При цьому ОСОБА_1 не визнала наявність у АТ «Банк Форвард» вимог за вказаним кредитним договором у визначеному у виконавчому напису розмірі.

А тому, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису № 3631, вчиненого 05.09.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Є.Ю., таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів відхиляє посилання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» на надання нотаріусу повного пакету необхідних документів для вчинення виконавчого напису, та на ненадання позивачкою доказів на спростування визначеної у виконавчому напису заборгованості, оскільки такі посилання не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції щодо незаконності вчиненого виконавчого напису.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» на помилковість висновків суду першої інстанції в частині наявності підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення на користь позивачки витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, правничу допомогу ОСОБА_1 в суді першої інстанції надавала адвокат Адвокатського об`єднання «ВР ПАРТНЕРС»Васюк М.М. У позовній заяві позивачем було наведено попередній розрахунок судових витрат, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу по справі мають становити 20 000,00 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом Васюком М.М. було надано копію договору № 107 про надання правової допомоги від 16.12.2021, копію додатку № 5 від 31.05.2022 до договору №107 про надання правової допомоги від 16.12.2021, копію акту наданих послуг від 13.02.2023 згідно договору № 107 про надання правової допомоги від 16.12.2021, копію звіту про обсяг наданих послуг від 13.02.2023 згідно Договору № 107 про надання правової допомоги від 16.12.2021, відповідно до яких вартість витрат на правничу допомогу склала 20 000,00 грн.

Надання правничої допомоги позивачеві адвокатом підтверджується матеріалам справи.

А тому, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення із АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» на ненадання позивачкою доказів оплати витрат на правничу допомогу та на не співмірність і необґрунтованість заявлених витрат.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

У суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку, що визначена сума витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. не відповідає складності справи та є необґрунтованою. До заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатом Васюком М.М. було надано всі необхідні документи для підтвердження витрат на правничу допомогу.

Крім того, за змістом ст. 137 ЦПК України суд вправі зменшити заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу виключно за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначив суд першої інстанції, АТ «Банк Форвард» було повідомленим про судовий розгляд, йому направлялася як позовна заява, так і заява про ухвалення додаткового рішення, проте АТ «Банк Форвард» не скористалося правом на подання клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» не навів обставин, які перешкоджали йому скористатися таким правом.

При цьому учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Відтак, у колегії суддів відсутні підстави для висновку про те, що судом першої інстанції були порушені вимоги процесуального права при вирішенні питання про відшкодування позивачці ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, або не було враховано певних документів.

Доводи апеляційної скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» не спростовують висновків суд першої інстанції.

Суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, дав належну оцінку дослідженим доказам.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк Форвард» Караченцева Артема Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2023 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді