Справа № 462/6115/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду із позовом, у якому просить стягнути ОСОБА_1 заборгованість за договором № 476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 року, що становить 156349,10 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 36000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 114949,10 грн.; суми прострочених платежів за комісією 5400,00 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.07.2024 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Також, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.07.2024 частково задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» /, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д / інформацію чи випускалася банківська карка № 5168-7456-0560-1407 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та відкриття відповідного банківського рахунку; надання інформації про рух коштів /виписку/ по банківській картці № НОМЕР_2 за 02.10.2023 року.

14.08.2024 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відзив на позов, у якому відповідач заперечила позовні вимоги, покликаючись на те, що у матеріалах справи відсутні докази зарахування коштів на банківську картку саме від позивача, а також докази того, що саме цей паспорт споживчого кредиту, який долучено до матеріалів справи, на підставі якого укладено договір, розумів відповідач та ознайомився і погодився із ним. Вказала, що інформація про умови кредитування щодо процентних ставок у паспорті споживчого кредиту та договорі відрізняється, а також що у договорі не вказано за яку послугу стягується комісія. Крім цього, вказала, що оскільки строк кредитування становить 24 тижні, процентна ставка фіксована, то проценти за користування кредитом складають 57600 грн., а тіло кредиту 36000 грн., а загалом 93600 грн., замість нарахованих позивачем 156349,1 грн. Крім цього, звернулася до суду із клопотанням про призначення у справі судової експертизи.

15.08.2024 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечує клопотання про призначення експертизи та підтримує позовні вимоги та додатково вказав, що укладений між сторонами договір відповідає усім вимогам законодавства України, що підтверджується долученими до позову доказами, розрахунок заборгованості ґрунтується на вимогах закону та не спростований відповідачем.

Разом із відповіддю на відзив представником позивача подано нові докази, однак суд такі до розгляду не приймає, оскільки стороною позивача не виконано вимоги ст. 83 ЦПК України щодо строку подання таких та не наведено обґрунтування неможливості їх подання у визначений законом строк.

22.08.2024 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано пояснення ОСОБА_1 , які суд не приймає до розгляду, оскільки подання таких відповідачем не відповідає вимогам ст. 174 ЦПК України та не є заявою по суті справи, у якій сторона відповідача викладає свої заперечення, аргументи, пояснення та міркування.

22.08.2024 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відповідь АТ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , емітовано карту № НОМЕР_2 та надано інформацію про рух коштів по даному рахунку за 02.10.2023 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.10.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи у даній справі відмовлено.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що 02.10.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №476871-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», термін дії договору до 18.03.2024 року /а.с.11-15/

Даний договір підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7675.

Відповідно до п. 2 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» /кредитодавець/ надає ОСОБА_1 /позичальник/ грошові кошти у розмірі 36000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».

Даним договором визначено строк, на який надається кредит 24 тижні. Процентна ставка: в день 2,00000000, фіксована. Комісія за надання кредиту: 5400,00 грн.

У п. 3 договору сторони погодили «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.

На підтвердження укладення договору №476871-КС-001 від 02.10.2023 року позивачем надано візуальну форму послідовності дій клієнта щодо укладення цього договору, з якої вбачається, що 02.10.2023 року о 18:57:59 клієнт, використовуючи номер телефону ідентифікувався в ІТС та зайшов у особистий кабінет на сайті ТОВ «Бізнес Позика», ознайомився з паспортом споживчого кредиту, з офертою товариства, здійснив акцептування умов оферти та підписав одноразовим ідентифікатором UA-7675 /а.с.32/.

Відповідно до відповіді АТ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , емітовано карту № НОМЕР_2 та, згідно виписки по рахунку, 02.10.2023 року на вказану платіжну картку зараховано 36000 грн. двома платежами: 25000 грн. та 11000 грн.

Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними.

Відповідач не виконала свого обов`язку щодо повернення кредиту.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість позичальника перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 22.07.2024 року складає 156349,10 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 36000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 114949,10 грн.; суми прострочених платежів за комісією 5400,00 грн. /а.с.54-56/.

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України)

Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, що підтверджується наявними у справі доказами, відповідачем ОСОБА_1 порушено умови договору №476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 року в частині своєчасного повернення коштів, оскільки відповідачем не проводились платежі по договору, а тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення із відповідачки, як боржника, заборгованість за даним договором, що підтверджується наданим позивачем розрахунком, який долучено до матеріалів справи.

Відповідачем не подано до суду доказів на спростування розрахунку позивача щодо заборгованості по договору № 476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 року.

Суд критично оцінює доводи відповідача, оскільки такі спростовані долученими до матеріалів справи та дослідженими судом доказами.

Так, суд беззаперечно встановив, що 02.10.2023 року між сторонами укладено договір про надання кредиту, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, та у даному договорі визначено розмір усіх наведених у розрахунку позивача складових кредиту у разі наявної заборгованості, зокрема, розмір кредиту, процентна ставка, розмір комісії.

Крім цього, у даному договорі відповідачем надано інформацію про номер електронного платіжного засобу, на який позивачу слід здійснити переказ кредитних коштів, що узгоджується із відповіддю АТ «Приватбанк» про те, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано карту № НОМЕР_2 та, згідно виписки по рахунку, 02.10.2023 року на вказану платіжну картку зараховано 36000 грн.

Також суд приймає до уваги доводи позивача на спростування викладеного у відзиві на позов, зокрема, що укладений в електронній формі договір відповідає вимогам діючого законодавства України, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений. Підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 в якій Суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Підписуючи Договір електронним цифровим підписом, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє їх зміст. Відповідач у відзиві на позовну заяву не пояснює чому на її думку розрахунок, який до позовної заяви був доданий позивачем, є начебто необґрунтованим, та таким, що начебто не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не була позбавлена можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. У відповідності до Постанови Верховного Суду від 11.07.2018 р. по справі № 753/7883/15 доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Також щодо правомірності нарахування процентів та комісії, що передбачено підписаним сторонами договором.

Відтак, суд приходить до переконання про підставність та доведеність позовних вимог, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 року у розмірі 156349, 10 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 36000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 114949,10 грн.; суми прострочених платежів за комісією 5400,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при поданні позову до суду в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. 526, 543, 549, 554, 612, 615, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» /, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411/ заборгованість за договором №476871-КС-001 про надання кредиту від 02.10.2023 року у розмірі 156349 /сто п`ятдесят шість тисяч триста сорок дев`ять/ гривень 10 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 36000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 114949,10 грн.; суми прострочених платежів за комісією 5400,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» /, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411/ судові витрати у розмірі 2422 /дві тисячі чотириста двадцять дві/ гривні 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбаченому ст. 354, 355 ЦПК України.

Текст судового рішення складений 01 жовтня 2024 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.