Номер провадження 2/754/4645/24
Справа №754/9531/24
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Кирилов А.А.

за участі : позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зміну способу стягнення аліментів.

Вимоги позову обґрунтовано наступним.

21.08.2009р. між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського управління юстиції в місті Києві про що в книзі реєстрації актів про шлюб від 21.08.2009 року зроблений запис за №1024 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 .

Під час перебування у шлюбі у неї з Відповідачем народилась донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського управління юстиції в місті Києві складено відповідний актовий запис за №24 та видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 05.01.2010 року.

Сімейне життя у них не склалось і останнім часом значно погіршились. Відповідач не надавав грошових коштів на утримання їхньої доньки, що було підставою для подання нею в березні 2014 року позову до Деснянського районного суду міста Києва про стягнення з Відповідача на її користь аліментів на утримання спільної доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2014 року по справі №754/3700/14-ц поданий нею позов був задоволений.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30.06.2015 року по справі №754/6046/15-ц був задоволений поданий нею позов про розлучення з Відповідачем та Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року по справі №754/10879/15-ц визначено місце проживання доньки разом з матір`ю.

Відповідач з 2014 року по 2018 рік сплачував аліменти на утримання спільної доньки в добровільному порядку, тому з виконавчим листом на Рішення суду про стягнення аліментів до Виконавчої служби вона не зверталась. Але Відповідач протягом останніх 6 років не надає жодної матеріальної допомоги на утримання доньки, тому позивач змушена працювати на двох роботах (на основній та на додатковій), щоб забезпечити доньку всім необхідним, а також змушена поставити питання про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової на частку від доходу Відповідача в судовому порядку, так як на теперішній час доньці виповнилось 14 років і присуджені судом аліменти в сумі 1000 гривень на місяць не покривають і частини витрат на харчування, одяг, взуття, підручники, шкільне приладдя, розваги для їх доньки.

Відповідач обіцяв платити гроші щомісячно, але своїх обіцянок не виконує. Так,

Відповідач, окрім їх доньки ОСОБА_4 , інших утриманців не має, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що Відповідач може сплачувати передбачений законом розмір аліментів у виді 1/4 частки його заробітку (доходу) на утримання доньки на місяць. Мирне вирішення з Відповідачем питання сплати аліментів в добровільному порядку на утримання нашої доньки у частці від його доходу жодних позитивних результатів не принесли. У випадку, коли мирним шляхом домовитися про розмір та періодичність стягнення аліментів батькам не вдалося, а також, коли один з батьків, який проживає окремо від дитини ігнорує її існування та не бажає сплачувати грошові кошти на утримання дитини, сімейним законодавством України передбачена можливість примусового стягнення грошових коштів з даної особи в судовому порядку та зміну способу їх стягнення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2024 року відкрито провадження в справі. Призначено судове засідання, розгляд справи визначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні заперечував протии заявлених вимог. Позов не визнав.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що Відповідно до копії свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду від 01 квітня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 21.08.2009 року по 30.06.2015 рік, про що свідчить копія рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2015 року.

Відповідно довідки №1/06 від 17.06.2024 року позивач ОСОБА_1 працює в ТОВ «Веріка Плюс» з 17.05.2023 року, займає посаду Продавець. Сукупний дохід за період з 01.12.2023 року по 31.05.2024 року склав 44 000 грн.

Стаття 192 СК України визначає можливість зміни раніше визначеного на підставі рішення суду розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З огляду на відсутність заборони на законодавчому рівні змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, зміна розміру аліментів може відбуватись у виді зміни способу їх стягнення.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин не може обмежуватися разовим її здійсненням. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Отже, способом стягнення аліментів може бути їх присудження у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі.

Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

За відсутності імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження суд вбачає підстави для визначення розміру аліментів у частці від доходу платника аліментів.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 року виклав висновок, в якому зазначено, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Відповідно до частини другої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд вважає, що раніше визначений рішенням суду розмір аліментів занадто малий.

З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2023-2024 роках, швидких темпів зростання цін, визначений судом розмір аліментів не відповідає життєвим потребам дитини у харчуванні, одязі, забезпеченні її розвитку тощо. Розмір аліментів у частці від доходу платника аліментів у розмірі 1/4 частини є тим мінімумом, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати дитині, і який не призведе до порушення прав та інтересів відповідача.

Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним та співмірним з мінімальним розміром аліментів, що визначений законом та слугуватиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд вважає, що з урахуванням положень ст. 182 СК України мінімально визначений розмір аліментів на одну дитину має становити 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що може бути більшим, ніж встановлена тверда грошова сума за існуючим судовим рішенням.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначенні ст. 182 Сімейного кодексу України.

Відповідач є здоровою, працездатною особою, тобто може працювати і отримувати дохід, не має на утриманні інших осіб. Ним не надано доказів щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у частці.

Суд наголошує, що обов`язок утримувати спільну доньку є рівною мірою обох батьків. При цьому суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження на того з батьків, з ким проживає дитини, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір.

Враховуючи наведене, необхідно змінити спосіб стягуваних з ОСОБА_2 аліментів з твердої грошової суми в розмірі 1000 грн. на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

З урахуванням постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти у новому розмірі необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Згідно з п.23постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст.10, 13, 77-81, 89, 141, 247, 258, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України,суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів визначених рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01.04.2014 року в справі № 754/3700/14 та стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меньше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.А. Галась