Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/937/24

30 вересня 2024 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Битківського Л.М.,

з участю: секретаря Чорній К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 4591 грн. процентів за користування позикою та 20158,95 грн. інфляційних втрат,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою та інфляційних втрат.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що судовим наказом №2н-61/2009 за заявою ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_2 3030 грн. боргу та 5090,40 грн. процентів за користування позикою. Оскільки ОСОБА_2 борг не сплатив, то рішенням Богородчанського районного суду від 13 березня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на її користь 12528,32 грн. процентів за користування позикою в період з березня 2009 року по лютий 2013 року та 391,64 грн. прострочення виконання зобов`язання; рішенням від 21 квітня 2016 року також задоволено її позов та стягнуто з ОСОБА_2 8781,40 грн. процентів за користування позикою в період з 01 березня 2013 року по 09 березня 2016 року; рішенням від 16 вересня 2019 року також задоволено її позов та стягнуто з ОСОБА_2 817 грн. процентів за користування позикою в період з 10 березня 2016 року по 17 липня 2019 року та 18247,38 грн. інфляційних витрат в період з 28 лютого 2009 року по 17 липня 2019 року за договором позики від 18 травня 2007 року; рішенням суду від 24 грудня 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнено 177,57 грн. трьох процентів річних від простроченої суми за період з 18 липня 2019 року по 30 червня 2021 року та 387,25 грн. інфляційних втрат за період з 18 липня 2019 року по 30 червня 2021 року за договором позики від 18 травня 2007 року. Таким чином загальна сума заборгованості ОСОБА_2 становить 71123,95 грн.

01 січня 2022 року між ОСОБА_3 та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого до позивача перейшли всі права кредитора у вказаному зобов`язанні.

Відповідачем рішення суду не виконані, жодні кошти згідно договору позики не повернуто. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то на підставі ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача проценти за користування позикою в період з 01 липня 2021 року по 01 липня 2024 року та інфляційні втрати за цей період. Крім того, просив стягнути з відповідача 7500 грн. витрат на правову допомогу.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. До початку засідання позивач подав заяву у якій клопотав провести розгляд справи за його відсутності та відсутності представника. Заявлений позов підтримав та просив задовольнити з викладених підстав. Не заперечив проти заочного розгляду справи.

Крім того, 25.09.2024 року позивач подав суду ще одну заяву у якій підтвердив отримання від відповідача 6000 грн. на погашення боргу і просив не стягувати з ОСОБА_2 заявлені у справі витрати на правову допомогу.

Відповідач у судове засідання не з`явився. До початку засідання подав суду відзив на позовну заяву, у якому фактичні обставини справи визнав. При цьому вказав, що вважає необґрунтованою вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу і просив відмовити в задоволенні такої вимоги. Також вказав, що сплатив 25.09.2024 року 6000 грн. на погашення основного боргу за розпискою.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що судовим наказом №2н-61/2009 за заявою ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 3030 грн. боргу та 5090,40 грн. процентів за користування позикою. Оскільки ОСОБА_2 борг не сплатив, то рішенням Богородчанського районного суду від 13 березня 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 12528,32 грн. процентів за користування позикою в період з березня 2009 року по лютий 2013 року та 391,64 грн. прострочення виконання зобов`язання. Рішенням Богородчанського районного суду від 21 квітня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_2 8781,40 грн. процентів за користування позикою в період з 01 березня 2013 року по 09 березня 2016 року. Рішенням від 16 вересня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_2 817 грн. процентів за користування позикою в період з 10 березня 2016 року по 17 липня 2019 року та 18247,38 грн. інфляційних втрат в період з 28 лютого 2009 року по 17 липня 2019 року за договором позики від 18 травня 2007 року. Також рішенням суду від 24 грудня 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнено 177,57 грн. трьох процентів річних від простроченої суми за період з 18 липня 2019 року по 30 червня 2021 року та 387,25 грн. інфляційних втрат за період з 18 липня 2019 року по 30 червня 2021 року за договором позики від 18 травня 2007 року.

01 січня 2022 року між ОСОБА_3 та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого до позивача перейшли всі права кредитора у вказаному зобов`язанні. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то на підставі ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача проценти за користування позикою в період з 01 липня 2021 року по 01 липня 2024 року та 20158,95 грн. інфляційних втрат за період з 01 липня 2021 року по 01 липня 2021 року.

Згаданими рішеннями встановлено, що між сторонами 18 травня 2007 року було укладено договір позики.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, частиною 2 якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 8 листопада 2019 року в справі №127/15672/16-ц.

Передбачені статтею 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_2 зобов`язання перед позикодавцем належним чином не виконав.

Позивачем визначено, що за період з 01.07.2021 року по 01.07.2024 року сума процентів за користування позикою в розмірі трьох процентів річних від простроченої суми становить 4591 грн., а інфляційні втрати за цей період розраховані в сумі 20158,95 грн. Однак з таким розрахунком суд не погоджується, оскільки розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат проведено виходячи не із суми боргу, встановленого первинним рішенням суду, а із сумованої позивачем загальної заборгованості (50965 грн.), яка складається із таких санкцій застосованих за рішеннями судів у попередніх періодах.

За таких обставин суму трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційні втрати слід рахувати виходячи із суми боргу за договором позики, що визначено первинним рішенням суду, тобто з 3030 грн., за період часу, не охоплений попередніми рішеннями судів.

За таких обставинах вважаю, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, і з відповідача на користь позивача слід стягнути за період з 01.07.2021 року по 01.07.2024 року (1097 днів) - 273,07 грн. в якості трьох процентів річних та 1317,46 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі ст.ст. 599, 625, 1048 - 1050 ЦК України, керуючись ст.ст.82, 133, 137, 141, 280-285 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 237,07 грн. в якості трьох процентів річних від простроченої суми за період з 01 липня 2021 року по 01 липня 2024 року та 1317,46 грн. інфляційних втрат за цей же період відповідно до договору позики від 18 травня 2007 року, а також 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено сторонами до Івано-Франківського апеляційного суду в 30-тиденний строк з часу його проголошення.

Суддя Л.М. Битківський