"03" жовтня 2024 р. Справа № 363/5001/24
УХВАЛА

03 жовтня 2024 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг,

встановив:

у видачі судового наказу слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, а також, якщо із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу, заявник просить стягнути заборгованість, яка утворилася за період з 01 листопада 2020 року по 01 вересня 2024 року в розмірі 18 338 грн. 62 коп.

Із зазначеними вимогами заявник звернувся до суду 01 жовтня 2024 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦПК України трирічного строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином заявник звернувся з вимогою про стягнення заборгованості за період поза межами позовної давності.

З положень ч. 3 ст. 267 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Застосування строку позовної давності вирішується в судовому засіданні за клопотанням сторони у справі, тому при видачі судового наказу буде порушено право боржника щодо застосування позовної давності. Договір про збільшення позовної давності у письмовій формі з боржником не укладався, тому із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

При вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника в порядку наказного провадження, він буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування строків позовної давності, чим можуть бути обмежені його права.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки, подана заява містить вимогу про стягнення з боржника заборгованості за період, що перевищує строк позовної давності, роз`яснивши заявнику його право на звернення з вказаними у заяві вимогами в порядку позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 165, 166 ЦПК України,

ухвалив:

у видачі судового наказу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя