Номер провадження: 22-ц/813/245/24
Справа № 501/83/18
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1

позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Симон Євгенія Юріївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17.11.2020 року , ухвалене у складі судді Пушкарського Д.В.,

у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Симон Євгенія Юріївна про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті її батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.

Свої вимоги позивач обґрунтувала, тим, що її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_4 помер.

За життя батька, позивач виїхала на заробітки до Грецької Республіки, де продовжує жити до теперішнього часу. Однак з батьком вона підтримувала родинні стосунки, періодично дзвонила йому, ОСОБА_6 зі святами та з днем народження.

Приблизно в 2010-2011 р.р. батько позивача розповідав по телефону, що він змінює власне місце мешкання, в зв`язку з тим, що отримав інше місце праці, але ж кілька років потому зв`язок між ними був втрачений.

Позивач тривалий час намагалась його розшукати через інших родичів, але ж ніхто нічого їй не розповів та місце знаходження батька їй було невідоме.

У вересні 2017 року позивач змушена була приїхати на пошуки батька до України, де їй стало відомо, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав йому на праві приватної власності.

Після отримання свідоцтва про смерть, відповідно до вимог діючого законодавства України, позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом до нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області, однак 22.12.2017 року отримала від нотаріуса ОСОБА_7 роз`яснення щодо строку подання заяви про прийняття спадщини за №186/02-14, яким було роз`яснено, про необхідність звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За таких обставин позивач була змушена звернутись до суду з даною позовною заявою.

До суду із зустрічним позовом звернулась ОСОБА_2 в якому просив встановити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . За життя батька, позивач виїхала на заробітки до Грецької Республіки, де продовжує жити до теперішнього часу.

Однак з батьком вона підтримувала родинні стосунки, періодично дзвонила йому, вітала зі святами та з днем народження.

Приблизно в 2010-2011 р.р. батько розповідав по телефону, що він змінює власне місце мешкання, в зв`язку з тим, що отримав інше місце роботи, але ж кілька років тому назад зв`язок з ним був втрачений. М

ОСОБА_2 тривалий час намагалась його розшукати, за всіма відомими засобами зв`язку, через інших родичів, але місце знаходження батька їй було невідоме.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 стало відомо, що її батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав йому на праві приватної власності.

Позивач, після того, як отримала свідоцтво про смерть, відповідно до вимог діючого законодавства України, звернулась із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом до нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області, однак 20.06.2018 року отримала від нотаріуса ОСОБА_7 роз`яснення щодо строку подання заяви про прийняття спадщини за №68/02-14, яким було роз`яснено, що вона має право звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17.11.2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (третя особа приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Симон Євгенія Юріївна) про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом було задоволено.

Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , - один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом задоволено.

Визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , - один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування рішення суд зазначав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті батька з поважних причини, а саме в зв`язку з тим, що мешкають за межами України, тому їм необхідно встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом надано достатньо доказів щодо тривалого перебування за межами України, а тому суд приходить до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини за законом пропущений з поважних причин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду за встановленою підсудністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що за змістом ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Разом з тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали належних та допустимих доказів того, що з 29.11.2015 року по 10.08.2017 року їм не було відомо про смерть батька, а також докази того, що проживання у вказаний період за межами України було пов`язано з об`єктивними та непереборними істотними труднощами.

Апелянт також звертає увагу суду на те, що позивачі не надавали ніякої матеріальної допомоги померлому батьку, стосунки не підтримували, не відвідували та не цікавились його здоров`ям та життям.

Явка в судове засідання

Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання не з`явились, що не заважає розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Іллічівськ (нині м.Чорноморськ), про що 10.06.1975 року зроблено відповідний актовий запис №335, та Чорноморським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області повторно видане свідоцтво про народження 12.12.2017 року серії НОМЕР_1 (а.с.8).

ЇЇ батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З 2002 року ОСОБА_1 виїхала до Грецької Республіки, де продовжує жити до теперішнього часу.

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 в м.Іллічівськ (нині м.Чорноморськ), про що 25.08.1971 року зроблено відповідний актовий запис №460, та відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області повторно видане свідоцтво про народження 17.09.2014 року серії НОМЕР_2 (а.с.168).

Її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

14.12.1991 ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , та змінила, у зв`язку з цим, прізвище на « ОСОБА_10 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.173).

07.06.2006 шлюб між нею та ОСОБА_9 був розірваний, про що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.172).

28.03.2008 ОСОБА_11 зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.175).

30.07.2013 року ОСОБА_13 змінила прізвище на « ОСОБА_14 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (а.с.176).

05.09.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, НОМЕР_3 (а.с.174).

ОСОБА_2 виїхала до Грецької Республіки, де продовжує жити до теперішнього часу.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого повторно 21.12.2017 року Чорноморським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.18).

Після смерті ОСОБА_4 , відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав йому на праві приватної власності на підставі договору дарування №54 від 12.07.1972 та договору дарування частини житлового будинку р.№3682 від 03.12.2004 (а.с.63).

ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом до приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Симон Є.Ю., однак отримала від приватного нотаріуса роз`яснення щодо строку подання заяви про прийняття спадщини за №186/02-14 від 22.12.2017 року, в якому зазначено про неможливість прийняти заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з пропуском строку, передбаченого законодавством України для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.20).

ОСОБА_2 також зверталась до приватного нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Симон Є.Ю. із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, однак теж отримала роз`яснення щодо строку подання заяви про прийняття спадщини за №68/02-14 від 20.06.2018 року, в якому зазначено про неможливість прийняти заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з пропуском строку, передбаченого законодавством України для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.180).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно ст.1261 ЦК України, є спадкоємицями першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при укладанні договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося: продавець отримала кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до неї перейшло право власності на спірну квартиру.

Суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті батька з поважних причини, а саме в зв`язку з тим, що мешкають за межами України, тому їм необхідно встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Ч.1 ст.1222 ЦК України встановлює, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Ч.1 ст.1269 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Ч.2 ст.1220 ЦК України зазначається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом надано достатньо доказів щодо тривалого перебування за межами України, а тому суд приходить до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини за законом пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Враховуючи всі надані позивачем докази у їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

При цьому, як зазначив Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі N 484/747/17 зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Тому ВС погодився, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем.

Згідно зі ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Суд першої інстанції правильно врахував, що у позивача існували перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому дійшов до обґрунтованого висновку зазначивши, що можливо визнати за позивачем право власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

Апелянтом не надано на підтвердження будь яких доказів, що позивачі не були закордоном, знали та мали можливість звернутись до нотаріуса у визначений законодавством термін.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно позбавив відповідача можливості об`єктивного розгляду даної справи є необґрунтованим, оскільки як вбачається з матеріалів справи вказана справа перебувала в провадженні суду першої інстанції з 16 січня 2018 по 17 листопада 2020 року, стороною відповідача було надано відзиви на позовні заяви, та в розгляді справи приймав участь представник апелянта.

Судом першої інстанції було всебічно та повно розглянуто вказану справу та вірно надано оцінку наданим доказам, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанцірї залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17.11.2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко