ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7092/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Заставенко М.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

11.06.2024 до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення станом на 01.05.2024 у розмірі 34 384,27 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 7 827,67 грн, 3% річних у розмірі 2 163,78 грн, а також витрати по сплаті судового збору - 3 028 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 . Відповідач є споживачем вказаних послуг, так як зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 . Однак відповідач з січня 2016 року не вносив плату за отримані послуги з постачання теплової енергії та з листопада 2021 року за надані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01.05.2024 у розмірі 34 384,27 грн. (теплова енергія 33 175,45 грн., гаряча вода 1 208,82 грн). Позивач просив стягнути зазначену суму боргу разом із інфляційною складовою та 3% річних.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 15.07.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

29.07.2024 відповідач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дроботько О.В., подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки заявлені позовні вимоги щодо стягнення боргу, який утворився з січня 2016 року.

30.07.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала про те, що відповідачем було сплачено заборгованість з постачання гарячої води у розмірі 1 263,11 грн та 34 110,50 грн за централізоване опалення. Однак вважає здійснений позивачем розрахунок заборгованості невірний, оскільки частина вимог перебуває за межами строку позовної давності. Інфляційні витрати та 3% річних слід рахувати з квітня 2017 року.

05.08.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено про те, що після подання до суду позовної заяви відповідачем було сплачено заборгованість за послуги постачання та теплової енергії та гарячого водопостачання у сумі 34 384,27 грн, а тому позивач просить стягнути з відповідача лише інфляційну складову боргу 7 827,67 грн та 3% річних 2 163,78 грн, а також судові витрати.

Заперечень на відповідь на відзив стороною відповідача до суду надано не було.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води по будинку за адресою АДРЕСА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція».

З Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований відповідач ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням споживачем житлово-комунальних послуг зобов`язань перед ТОВ «Євро-реконструкція» за адресою: м. Київ, вул. Братства Тарасівців, 8 з січня 2016 року станом на 01 травня 2024 року обліковується заборгованість за послуги з теплової енергії у розмірі 33 175,45 грн, та з листопада 2021 року заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 1 208,82 грн, що підтверджується розрахунками сум боргу.

Споживач (власник або наймач житлового приміщення та повнолітні члени його сім`ї, що мешкають разом з ним), зобов`язані своєчасно та у повному обсязі вносить оплату за надані житлово-комунальні послуги згідно ст. 66-68 Житлового кодексу України, ст. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Також судом встановлено, що після подання позовної заяви до суду відповідачем було сплачено 34 110,50 грн. за централізоване опалення та повністю за гаряче водопостачання.

Разом з тим, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення 3% річних у розмірі 2 163,78 грн. та інфляційні витрати у розмірі 7 827,67 грн.

Перевіривши розрахунки інфляційної складової боргу та 3% річних, які були надані стороною позивача та стороною відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальними послугами і відсотків) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

При цьому, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, яким доповнено ЦК України в березні 2022 року.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти УкраїниУказом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діє на момент звернення до суду із даним позовом.

Таким чином, до вимог про стягнення інфляційної складової боргу та 3% річних слід застосувати строки позовної давності та здійснювати розрахунок вказаних штрафних санкцій починаючи з квітня 2017 року, а не з січня 2016 року, як було здійснено позивачем.

Враховуючи зазначене, розмір інфляційної складової боргу та 3% річних у період з квітня 2017 року по лютий 2022 року становить 6 348,43 грн. та 1 855,54 грн. відповідно.

Суд відхиляє наданий відповідачем контрозрахунок 3% річних та інфляційної складової боргу, оскільки він здійснений лише за період з квітня 2017 року по квітень 2019 року.

За викладених обставин суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при подачі позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 559,90 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 9, 11, 12, 13, 76 - 81, 141, 229, 235, 247, 259, 263 - 265, 272, 273, 274 - 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» інфляційну складову боргу у розмірі 6 348,43 грн., 3% річних у розмірі 1 855,54 грн., та судовий збір у розмірі 559,90 грн., а всього: 8 763,87 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція», , місце знаходження 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, електронна адреса

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 30.09.2024.