ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/1424/23

Провадження № 22-ц/4820/108/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Чебан О.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/1424/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) вказувало, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 20.04.2011 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування і обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 20000 грн. Позивач зазначав, що ним виконанні взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 20.12.2022 виникла заборгованість у розмірі 57304,66 грн, з яких: 50517,29 заборгованість за тілом кредиту; 6787,37 грн заборгованість за простроченими відсотками. Тому, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 57304,66 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 20.04.2011 станом на 20.12.2022 та судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 57304,66 грн заборгованості за кредитним договором та 2684 грн судового збору.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 30 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2023 року задоволено. Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2023 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року в задоволені позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, Банк вказує, що суд першої інстанції, зазначаючи, що зобов`язання відповідача перед позивачем виконане повністю не врахував, що особливістю укладеного договору є те, що позичальник отримує картку із кредитним лімітом та частково погасивши заборгованість, може знову користуватися кредитними коштами в межах кредитного ліміту, а тому сума внесених коштів за весь період користування кредитними коштами буде значно перевищувати розмір кредитного ліміту. В період часу з 21.12.2012 по 20.12.2022 відповідачем використано кредитних коштів в розмірі 567086,47 грн (без включення нарахованих відсотків), а повернуто 552708,85 грн, таким чином сума фактично використаних кредитних коштів складає 14377,62 грн, що підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, суд не врахував, що відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Підстави вважати укладений кредитний договір №б/н від 20.04.2011 безпроцентним - відсутні. Таким чином, враховуючи положення чинного законодавства, якими передбачено право Банку нараховувати відсотки за обліковою ставкою НБУ не можна говорити, що зобов`язання відповідачем виконано в повному обсязі.

Тому, апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про повне виконання відповідачем зобов`язань за договором є передчасним. Адже, зазначаючи про повне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, суд фактично позбавляє позивача здійснити розрахунок відсотків за обліковою ставкою НБУ та звернутися до суду із позовом щодо стягнення тіла кредиту та відсотків, нарахованих у відповідності до статті 1048 ЦК України. Апелянт посилається на те, що відповідач не надав доказів на спростування боргу по кредиту, натомість заборгованість за тілом кредиту підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Поміж того, апелянт посилається на висновки Верховного Суду, викладених у постановах по справі № 342/180/17 від 03.07.2019, по справі №138/356/17 від 09.06.2021.

Тому Банк просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач зазначає, що з банківської виписки вбачається, що він використовував кредитні кошти та здійснював погашення заборгованості і правильним є висновок суду першої інстанції про те, що наданий банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписана ним.

Із анкети-заяви від 20.04.2011, підписаної відповідачем, вбачається, що в ній процентна ставка не зазначена, не визначено умови кредитування, строки повернення кредиту тощо. А доводи апеляційної скарги щодо обізнаності відповідача про умови кредитування, які викладені в Умовах і Правилах надання банківських послуг та погодженні з ним є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг і витяг з Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви, а також, що ці документи містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.

На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем, в порушення вимог статей 77-80 ЦПК України, не надано суду доказів на підтвердження наявності заборгованості за кредитом з врахуванням фактично отриманих та повернутих коштів та відсутності умов договору щодо сплати відсотків за користування кредитом. Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції не враховано та не наведено розрахунку заборгованості з урахуванням, відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, розміру процентів, які визначаються на рівні облікової ставки Національного банку України, адже позовних вимог про стягнення процентів у розмірах, визначених на рівні облікової ставки НБУ, позивач не пред`являв і вони не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями часини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») і ОСОБА_1 кредитного договору 20 квітня 2011 року підтверджується письмовою анкетою - заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною уповноваженою Банком особою та відповідачем, відповідно до якої останній погоджується, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Також відповідач засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та взяв на себе зобов`язання виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку (а.с.62).

Як слідує із довідки АТ КБ «Приватбанк», відповідачу за кредитним договором №б/н було надано кредитні картки: № НОМЕР_1 терміном дії до 04/15, № НОМЕР_2 терміном дії до 07/16, № НОМЕР_3 терміном дії до 03/18, № НОМЕР_4 терміном дії до 05/21, № НОМЕР_5 терміном дії до 08/23 (а.с.61).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , останньому 21.12.2012 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 20000 грн, який 24.04.2014 збільшився до 23000 грн, 03.08.2017 збільшився до 25000 грн, 13.10.2017 збільшився до 27000 грн, 19.10.2017 збільшився до 37500 грн, 19.10.2017 зменшився до 27000 грн, 19.02.2018 зменшився до 27000 грн, 19.02.2018 збільшився до 50000 грн, 20.05.2019 зменшився до 33000 грн, 24.10.2019 збільшився до 49000 грн, 06.01.2022 зменшився до 0,00 грн (а.с.60).

З виписки за договором №б/н за період з 08.05.2009 по 22.12.2022 вбачається, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти та користувався ними, періодично погашаючи заборгованість (а.с. 34-59).

За розрахунками Банку, доданим до позову, станом на 20.12.2022 відповідач має кредитну заборгованість в розмірі 57304,66 грн, із них: 50517,29 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6787,37 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с.27-33).

Відповідно до частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

В силу частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень частини 1 статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частин 1, 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності узгодження сторонами кредитного договору такої істотної умови договору, як ціна договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також наявності заборгованості по кредитному договору від 20.04.2011 та встановлено, що зобов`язання відповідача перед Банком по кредитному договору від 20.04.2011 виконано у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи.

Так, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не доведено узгодження між сторонами договору №б/н від 20.04.2011 таких істотних умов, як суму кредиту та розмір відсотків за користування кредитними коштами, так і порядок їх нарахування та сплати, адже підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява від 20.04.2011 не містить узгодженої сторонами договору ні суми кредиту, ні розміру процентної ставки за користування кредитними коштами (а.с.62).

При цьому, матеріали справи не містять належних доказів, що саме з цією редакцією Витягу з Умов та правил надання банківських послуг та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що додані до матеріалів справи (а.с. 63-87) ознайомився і погодився відповідач, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк.

А тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що витяг з Умов та Правила надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

А тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банком було дотримано вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із відповідачкою саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 1 статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

І з огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права є такими, що не заслуговують на увагу.

Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17), якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи дані виписки за договором №б/н за період з 08.05.2009 22.12.2022 та провівши власний розрахунок, апеляційний суд констатує, що сума фактично отриманих відповідачем банківських коштів становить 546467,91 грн, а повернуто останнім 550207,82 грн.

Таким чином, позивачем в порушення вимог частини 1 статті 81 ЦПК України не доведено належними доказами наявність на дату звернення Банку з позовом до суду заборгованості ОСОБА_1 за договором №б/н від 20.04.2011 з фактично отриманих та неповернутих коштів.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що сума фактично використаних відповідачем та не повернутих коштів складає 14377,62 грн, а також наявність законних підстав для задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі та не встановлення судом першої інстанції дійсних обставин справи є в порушення статей 12, 81 ЦПК недоведеними.

Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі на положення статті 1048 ЦК України, судова колегія вважає їх такими, що не впливають на законність оскаржуваного судового рішення, адже Банком не заявлялися вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по простроченим відсотками саме на підставі статті 1048 ЦК України та у розмірі, що визначений положеннями частини 1 цієї статті і не надавалися докази на підтвердження розміру таких відсотків та періоду їх нарахування, а відповідно до положень цивільного процесуального кодексу сторони користуються своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Аргументи АТ КБ «Приватбанк», як на підставу апеляційного оскарження судового рішення про застосування судом норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зазначених в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції, мотивуючи постановлене ним рішення, застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Зважаючи на вищенаведене, судова колегія вважає, що вирішуючи спір на підставі наданих позивачем доказів, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 січня 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І.Талалай