ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1406/23 Номер провадження 22-ц/814/1996/24Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О.О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Панченка О.О.

секретар: Кириченко В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2024 року, ухвалене суддею Колотієвським О.О.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Кременчуцький ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про зменшення суми заборгованості по аліментам

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення суми заборгованості по аліментам.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.10.2020 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій суму 4000,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач подала виконавчий лист про стягнення аліментів до Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці.

Вказав, що він давав гроші в рахунок аліментів особисто відповідачці або її батькам, оскільки вони спільно проживали. Розписки при цьому не надавалися, тому у подальшому на ім`я ОСОБА_2 була відкрита банківська картка в АТ «ПриватБанк», на яку у жовтні 2020 року було перераховано 7 000 грн.

Окрім того, за проханням відповідачки купував в рахунок аліментів необхідні дітям речі.

По товарному чеку від 15.11.2020 сплатив 1 150,00 грн., по товарному чеку від 04.03.2020 року сплатив 4900 грн. за придбані іграшки, по товарному чеку від 05.12.2020 сплатив за одяг 7000 грн., по товарному чеку від 01.10.2021 року сплатив 8225 грн. за мобільний телефон «Самсунг», по товарному чеку від 15.11.2020 року сплатив 18 500 грн. за самокат та велосипед, по товарному чеку від 15.06.2022 року купив комп`ютер на суму 73 600,00 грн. Всього сплатив в рахунок аліментів 112607 грн.

29.10.2020 р. перерахував на картку відповідача кошти в розмірі 7000 грн. та 4000 грн., через Укрпошту зарахував 09.02.2023 року суму 4 000 грн., в червні 2023 року перерахував 4 000 грн.

Таким чином, станом на червень 2023 року ним перераховано аліментів на суму 131607 грн.

Вказав, що відповідач грошові кошти витрачає на свій бізнес, залишила дітей без харчування, про що пояснювала в своїх смс та у телефонних розмовах, вимагаючи від нього гроші, крім аліментів. Таким чином, вона порушила свої обов`язки по утриманню дітей. Відповідачів навмисно, незважаючи на особисте прохання передавати речі в рахунок аліментів, порушила його права та не дає письмову заяву про отримання аліментів речами (одяг, взуття, електронна техніка, іграшки).

Враховуючи викладене просив суд зарахувати сплату аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в натуральній формі відповідно до товарних чеків на суму 112607 грн. та перерахованих грошей на суму 19000 грн. Всього на суму 131607 грн. за період з жовтня 2020 року по червень 2023 року в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Кременчуцький ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про зменшення суми заборгованості по аліментам відмовлено.

Судове рішення вмотивоване тим, що визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення у натуральній формі, за позовом одержувача не змінювався, тому позовні вимоги є безпідставними.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд розглянув справу за його відсутності, а також відсутності його представника, яка на той час хворіла, що підтверджується довідкою лікуючого лікаря, чим порушено його права на судовий захист.

Внаслідок цього, його було позбавлено можливості надати до суду копію рішення суду від 11.07.2022 у справі № 524/10688/21, яким було частково задоволено скаргу на дії державного виконавця та скасовано постанови про обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами та тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за відсутністю заборгованості по сплаті аліментів. Дану справу за їхнім клопотанням суд мав витребувати з архіву суду для розгляду, як доказ, в судовому засіданні 15.01.2024.

Окрім того, судом не надано належної оцінки доказам домовленості сторін щодо сплати аліментів речами, технікою тощо.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Маслова Є.В. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.10.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій формі у розмірі 4000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 02.10.2020 року і до досягнення відповідною дитиною повноліття.

19.04.2021 року головним державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Докійчук Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 3).

В подальшому виконавчий лист передано на виконання до Кременчуцького ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за місцем проживання позивача, що підтверджується копією постанови про прийняття виконавчого провадження від 07.06.2023 (а.с. 4).

13 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького ВДВС Полтавської області з заявою в якій просив зарахувати кошти, витрачені ним на придбання речей та грошові перекази направлені відповідачу в рахунок погашення заборгованості по аліментам на загальну суму 123325 грн. (а.с. 9).

Листом Кременчуцького ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області від 03.07.2023 позивачу повідомлено, що 30.06.2023 на основі наданих квитанцій було зроблено перерахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого заборгованість по аліментам станом на 30.06.2023 становить 116870,97 грн. До розрахунку були враховані сплачені ним у жовтні 2020 року - 4000 грн., у лютому 2023 року - 7000 грн. та у червні 2023 року 4000 грн. Окрім того зазначено, що згідно заяви ОСОБА_2 від 15.06.2023 вона не визнає квитанції та інші товарні чеки, надані ним, системних блоків, моніторів, принтерів, велосипедів вона не отримувала (а.с. 18).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 04.07.2023 року, борг ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 6583837 становить 116870,97 гривень (а.с. 5-6).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про їх необґрунтованість та безпідставність.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц.

Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17, від 01 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17.

Наведене дає підстави для висновку, що лише тяжка хвороба або інші обставини, що мають значення, які і стали підставою виникнення заборгованості, можуть стати передумовою для зменшення розміру цієї заборгованості.

Судова колегія звертає увагу, що під іншими істотними обставинами законодавець розуміє такі ж вагомі обставини, що унеможливлюють несення тягаря сплати заборгованості, що і тяжка хвороба, тобто важке довготривале, а іноді і невиліковне захворювання, лікування якого потребує вкладення значних грошових сум і фізичних затрат.

Тобто, інші суттєві обставини повинні бути настільки ж вагомими, що і тяжка хвороба.

Отже, передумовою для подання позову про зменшення розміру заборгованості мають бути виключні обставини, що існують об`єктивно і унеможливлюють або ускладнюють сплату особою заборгованості по аліментам, що утворилася саме у зв`язку з цими обставинами.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Проте, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів, позивач не надав суду належних та достатніх доказів наявності у нього тяжкої хвороби або наявність інших обставин, що мають істотне значення, через які утворилась заборгованість по аліментах.

Доказів звернення позивача до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем або станом його здоров`я матеріали справи не містять.

Заявляючи вимогу про зарахування сплати аліментів на утримання дітей в натуральній формі відповідно до товарних чеків на суму 112607 грн. та перерахованих грошей на суму 19000 грн., а всього на суму 131607 грн. за період з жовтня 2020 року по червень 2023 року в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, позивач послався на те, що за домовленістю з відповідачем ними було прийнято рішення щодо сплати аліментів в натуральній формі, а саме у виді забезпечення дітей іграшками, технікою, одягом тощо.

Проте, доказів на підтвердження даної обставини позивачем не надано.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів зміни способу стягнення аліментів, який був визначений рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 02.10.2020 року, яке набрало законної сили.

Посилання позивача на нецільове використання ОСОБА_2 аліментів, як на підставу зменшення розміру заборгованості, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Суд критично відноситься до наданих позивачем скріншотів переписки, оскільки роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21.

Доводи апелянта, щодо порушення його права на судовий захист, оскільки розгляд справи 15.01.2024 відбувся без участі його представника, яка на той час хворіла, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_6 була належним чином повідомлена про розгляд справи, який було призначено на 15.01.2024 о 11:00 год., що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. 66).

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Отже, позивач та його представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Проте, жодних клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника позивача ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи та вимоги чинного законодавства, колегією суддів не встановлено порушення місцевим судом норм процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

О. О. Панченко