Провадження № 2/127/2881/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шурин І.В., звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за завдану матеріальну та моральну шкоду у сумі 31 655 гривень 00 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 600 гривень 00 копійок.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що приблизно в районі 15 години ОСОБА_1 , перебуваючи у Подільському зоопарку, де він відпочивав зі своєю родиною, вийшовши за його межі до припаркованого свого автомобіля, побачив, що біля його особистого автомобіль марки «MAZDA» моделі «СХ-5», д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору паркується інший автомобіль марки «NISSAN» моделі «QASHQAI» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . З автомобіля вийшли дві жінки з передніх сидінь та діти з заднього сидіння. Підійшовши до свого автомобіля, позивач побачив, що його автомобіль пошкоджено: на задній правій двері було пошкоджено лакофарбове покриття, утворено дрібні вм`ятини на кузові автомобіля та виявлено сліди червоного кольору. На автомобілі марки «NISSAN» моделі «QASHQAI» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , що знаходився праворуч з автомобілем позивача, кромка задньої лівої двері якого також була пошкоджена. Відтак, пошкодження задньої правої двері автомобіля Позивача сталось внаслідок відкриття задньої лівої двері автомобіля Відповідача. Позивач не дочекавшись власника автомобіля «NISSAN» моделі «QASHQAI» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , викликав через гарячу лінію 102 працівників поліції. Працівники поліції, що прибули на місце, відібрали пояснення у Позивача, склали схему розташування автомобілів, та зв`язалися з власником автомобіля «NISSAN» моделі «QASHQAI» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . В подальшому, до автомобіля «NISSAN» моделі «QASHQAI» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 підійшли його власник та його дружина, де почали на місці разом з Позивачем розбиратись щодо способу відшкодування шкоди. Не дійшовши згоди, власник автомобіля «NISSAN» моделі «QASHQAI» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , з дружиною пішли в бік зоопарку.

Позивачу на його звернення листом від 01.05.2024 № 1530м/14237/0124 ВП№2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області повідомили, що за результатами розгляду його звернення від по факту пошкодження його автомобіля «MAZDA» моделі «СХ-5», д.н.з. НОМЕР_1 , працівниками поліції встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим підстав для відкриття кримінального провадження немає. Позивачу рекомендовано в порядку відшкодування завданих збитків звернутися до суду.

Також листом від 14.05.2024 № 91 Аз/41/21 /02-2024 Управління патрульної поліції у Вінницькій області у відповідь на адвокатський запит повідомило, що всі матеріали звернення по факту пошкодження автомобіля «MAZDA» моделі «СХ-5», д.н.з. НОМЕР_3 , яке відбулось під час відкриття дверки автомобіля марки «NISSAN» моделі «QASHQAI» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , скеровано до ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області для розгляду та прийняття рішення.

Таким чином, наразі звернення до суду із даним позовом із вимогою про відшкодування завданої шкоди є єдиним можливим способом захисту порушеного права позивача.

Позивач для визначення розміру завданої йому матеріальної шкоди звернувся до офіційного дилера «MAZDA» у м. Вінниця з метою оцінки вартості ремонту його автомобіля. Згідно рахунка на оплату № АМ-0001179 від 10.05.2024. наданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомир М», вартість ремонту складає 21 655 (двадцять одну тисячу шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок з ПДВ. Таким чином, розмір матеріального збитку, завданого Позивачу, складає 21 655 (двадцять одну тисячу шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Разом з тим, як зазначає у позові представник позивача, Позивачу завдано моральну шкоду, яка складає 10000 гривень 00 копійок, і в обґрунтування її розміру вказує на необхідність вжиття додаткових дій та наявністю переживань, пов`язаних з ремонтом автомобіля позивача, витрачанням додаткового часу та фінансових ресурсів (поїздки до станції техобслуговування, подальша постановка автомобіля на ремонт тощо).

Основною формою компенсації заподіяної (матеріальної) шкоди потерпілої особи є відшкодування збитків. Позивач вважає, що у відповідача виникає зобов`язання з відшкодування шкоди, завданого автомобілем марки «NISSAN» моделі «QASHQAI» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , тобто джерелом підвищеної небезпеки, який перебуває у його власності, перед Позивачем, оскільки пошкодження його автомобіля має протиправний аспект.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.06.2024 було відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомлення (викликом) осіб, надано сторонам строк для подання до суду заяв по суті спору, відповідачу відзиву.

05.09.2024 до суду від представника відповідача адвоката Шиманського В.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначає, що позивач подав до суду позов на власника транспортного засобу, який на його думку завдав йому шкоду, разом з тим матеріали справи не містять доказів того, хто кому завдав шкоди, - позивач - відповідачу, чи особа яка керувала автомобілем відповідача - позивачу... оскільки саме механізм завдання шкоди підлягає доведенню під час розгляду справи про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Зауважує, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. За обставин про які вказує Позивач та наданих ним доказів неможливо стверджувати, що спричинена йому шкода є наслідком саме протиправного діяння відповідача, а не якихось інших обставин. Зазначає, що вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача невідшкодованої суми збитків є безпідставними, помилковими, та не підтверджуються жодними допустимими доказами в справі. Відповідно до ст.. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто у випадку завдання шкоди внаслідок ДТП, винна в даній пригоді особа (або власник транспортного засобу) відшкодовує виключно завдану шкоду (матеріальну та/або моральну). Звертає увагу, що позивачем до позовної заяви надано докази, які в повному обсязі не можуть підтвердити та чітко встановити винуватість відповідача. З огляду на викладене просить суд в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити, оскільки відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Представник відповідача також вказує на те, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-214732400 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортних засобу - автомобіля «NISSAN» моделі «QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс ГРУП», сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 160 000 гривень 00 коп. З огляду на наведене представник відповідача вказує на те, що у випадку доведення вини особи яка керувала автомобілем «NISSAN» моделі «QASHQAI» д.н.з. НОМЕР_2 , вказана особа несе відповідальність перед позивачем за завдану матеріальну шкоду в наслідок ДТП, лише у випадку, якщо розмір завданої матеріальної шкоди перевищує ліміт страхового відшкодування 160 000 гривень, у випадку, якщо сума менша за ліміт відшкодування - відповідальність несе страхова компанія, відтак ОСОБА_2 є неналежним відповідачем щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП. Також зазначає про те, що позивачем не наведено обґрунтування розміру моральної шкоди, також і не надано доказів ким ця шкода ймовірно заподіяна, відтак вказана вимога також не підлягає до задоволення.

14.09.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому висловлено заперечення проти тверджень представника відповідача щодо неналежного відповідача у даній справі, оскільки відповідальність за пошкоджене майно позивача повинен нести відповідач, як власник транспортного засобу джерела підвищеної небезпеки, а відтак і майнова та моральна шкода має бути компенсована саме ним.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі, просили його задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав викладену свою позицію у відзиві на позовну заяву та просив суд в задоволені позову відмовити.

Інших заяв по суті спору матеріали цивільної справи не містять.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які ґрунтуються на нормах ЦК України щодо відшкодування шкоди.

Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

3 огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Зокрема, судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 являється власником автомобіль марки «MAZDA» моделі «СХ-5», д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору (а.с. 6).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує, що йому завдана шкода шляхом пошкодження автомобілем марки «NISSAN» моделі «QASHQAI» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить відповідачу ОСОБА_2 , автомобіля позивача марки «MAZDA» моделі «СХ-5», д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, тобто позивач зазначає що автомобілем який є джерелом підвищеної небезпеки, що належить відповідачу завдано шкоду джерелу підвищеної небезпеки яке належить йому, а відтак в даному випадку наявна шкода завдана шляхом взаємодії джерел підвищеної небезпеки, яка відшкодовується на загальних підставах.

В матеріалах справи наявна схема, на якій відображено розташування транспортних засобів на парковці від 21.03.2024 року, яку було складено працівниками поліції, які прибули за викликом позивача за телефоном «102», у присутності позивача, та з якої встановлено, що на задній правій двері автомобіля позивача марки «MAZDA» моделі «СХ-5», д.н.з. НОМЕР_1 є пошкодження лакофарбового покриття, утворено дрібні вм`ятини на кузові автомобіля, а на автомобілі марки «NISSAN» моделі «QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодження задньої лівої двері, а саме лакофарбового покриття. (а.с. 8-9).

Також з листа від 01.05.2024 № 1530м/14237/0124 ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області вбачається, що позивачу повідомлено, що за результатами розгляду його звернення від 31.03.2024 року по факту пошкодження його автомобіля «MAZDA» моделі «СХ-5», д.н.з. НОМЕР_3 , працівниками поліції встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим підстав для відкриття кримінального провадження немає. Хоча в діях ОСОБА_3 формально і вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 194 КК України, але його дії не заподіяли шкоди у великих розмірах, тобто такої, що в 250 раз і більше перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 194 КК України. У зв`язку із викладеним, позивачу рекомендовано в порядку відшкодування завданих збитків звернутися до суду.(а.с. 10.)

Згідно рахунка на оплату № АМ-0001179 від 10.05.2024, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомир М», на замовлення позивача, вартість ремонту автомобіля «MAZDA» моделі «СХ-5», д.н.з. НОМЕР_3 , складає 21 655 гривень 00 копійок з ПДВ.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року N 6, відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

При цьому особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»), якою передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 11 Постанови передбачено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Зазначені випадки мають бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінальної справи, якими встановлюється факт неправомірного заволодіння третьою особою транспортним засобом; документами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілого), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення.

У разі якщо судом не отримано належних доказів на підтвердження винятків із правила, встановленого ч. 2 ст. 1187 ЦК України, то основним завданням суду повинно бути визначення відповідальної за шкоду особи.

Таким чином, виходячи з досліджених по справі доказів в їх сукупності, наведених вимог закону, суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_2 належними доказами по справі не доведена, позивачем в позові не зазначено у чому саме полягають винні дії відповідача та яким нормам закону вони не відповідають.

Отже, законодавцем визначено, що за загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Верховний Суд України вказав, що згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою.

При цьому саме суд звертає увагу, щодо відповідача не було визначено відповідальність за ст. 124 КУпАП, так як остання настає лише за наявності ушкодження транспортних засобів унаслідок порушення Правил дорожнього руху.

Дійсно, положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальній справі або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. Проте вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати не винною у ДПТ особу, відносно якої не порушувалось кримінальної справи і не складався протокол про адміністративне правопорушення.

У цьому випадку вину такої особи може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України (ст. 57 ЦПК України).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач, у якого виникло речове право на пред`явлення позову про відшкодування завданої шкоди, подав до суду позов на власника транспортного засобу, який на його думку завдав йому шкоду, разом з тим матеріали справи не містять доказів того, хто кому завдав шкоди, - позивач - відповідачу, чи особа яка керувала автомобілем відповідача - позивачу, оскільки саме механізм завдання шкоди підлягає доведенню під час розгляду справи про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України, крім того, відповідні роз`яснення надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року N 6, відповідно до яких при визначенні розміру шкоди враховується розмір майнової шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілого. Законодавцем визначено, що відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність, а також і те, що не є перешкодою для покладення цивільно-правової відповідальності на особу у справах, де внаслідок винних дій обох водіїв завдано шкоди їх транспортним засобам, те, що лише один із водіїв притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Разом з цим, у випадку встановлення вини особи у ДТП постановою про притягнення до адміністративної відповідальності ця особа не позбавлена права доводити протиправність дій інших учасників ДТП і причинний зв`язок цієї протиправності із завданою шкодою.

Крім наведеного, статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Судом встановлено, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-214732400 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортних засобу - автомобіля «NISSAN» моделі «QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс ГРУП», сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 160 000 гривень.

З огляду на наведене слід прийти до висновку, що у випадку доведення вини особи, яка керувала автомобілем «NISSAN» моделі «QASHQAI» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , вказана особа несе відповідальність перед позивачем за завдану матеріальну шкоду в наслідок ДТП, лише у випадку, якщо розмір завданої матеріальної шкоди перевищує ліміт страхового відшкодування 160 000 гривень, у випадку, якщо сума менша за ліміт відшкодування - відповідальність несе страхова компанія, відтак ОСОБА_2 є неналежним відповідачем щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП.

Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

На наведене, звернуто увагу і в правових позиціях Верховного Суду України ухвалою від 25 листопада 2009 року (справа N 6-21918св09)

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

За таких обставин, у разі якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавача шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс18.

Ухвалюючи рішення у справі, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки у відповідача наявний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак позивачем не заявлено клопотання про залучення співвідповідачем страхової компанії. При цьому позивач не звертався до страховика відповідача та не отримував його відмови у виплаті страхового відшкодування.

При цьому суд вважає передчасними робити висновки в частині обґрунтованості та доведеності позовних вимог щодо наявності чи відсутності вини відповідача й інших обставин, оскільки зазначені обставини підлягають встановленню з урахуванням принципу диспозитивності, за участі усіх сторін, прав та інтересів яких може стосуватись ухвалене рішення у справі, зокрема й прав страхової компанії, яку за законом та укладеним договором може бути покладено відповідальність відшкодування страхового відшкодування у межах заявлених вимог та страхового ліміту, й за участі осіб, які на відповідній правовій підставі могли завдати таку шкоду, оскільки у разі не покриття страховим відшкодуванням завданої шкоди, її різниця може бути покладена на винну особу.

Згідно вимог, ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Так, виходячи з наведеного, досліджених доказів по справі, позивачем ОСОБА_1 не доведено з посиланням на докази, які він зазнав моральні страждання та чим обумовлюється визначений ним розмір моральної шкоди в 10000 гривень, а тому суд вважає, що позивачем не доведено і даної ним заявленої позовної вимоги.

Відносно вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4 600 гривань, суд виходить з наступного. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, щовитрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Натомість саме вимогами ст. 88, 89 ЦПК України визначено, що в разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати стягненню із іншої сторони не підлягають.

Відповідально до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи викладені обставини по справі, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, керуючись ст.1168 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року (з наступними змінами); постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року; постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»; ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215, 218, 224 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: