ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8137/24 Справа № 202/5956/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Деркач Н.М., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року

по справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради () суму заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 11 445 (одинадцяти тисяч чотирьохста сорока п`яти) грн. 87 (вісімдесяти семи) коп.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради () суму сплаченого судового збору у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2023 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2016 - скасовано.

Призначено справу у підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

19 вересня 2023 року позивач надав суду першої інстанції уточнений позов, клопотання про залучення співвідповідача та заяву про збільшення позовних вимог.

У судовому засідання 26.09.2023 року суд ухвалив залучити співвідповідача ОСОБА_4 до участі у справі.

Уточнена позовна заява мотивована тим, що відповідно до державної програми забезпечення населення України послугами водопостачання та водовідведення, КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надає послуги водопостачання та водовідведення споживачам, які повинні оплачувати дані послуги щомісяця.

Так, між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та ОСОБА_2 встановились фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Рішення Дніпровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані такі особи : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_2 , якому відкритий особовий рахунок № НОМЕР_3 та станом на 28.02.2023 складає 66 473, 48 грн., яку позивач просив стягнути із відповідачів, оскільки останні несуть солідарну відповідальність, відповідно чинного законодавства.

Крім того, посилаючись на ст.625 ЦК України, просив суд також стягнути з відповідачів суму інфляційного збільшення, яка складає 11 159, 23 грн., 3% річних, що складають 1 429, 27 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року частково задоволено позовні вимоги.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21а, ЄРДПОУ 03341305) заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 79 061 (сімдесят дев`ять тисяч шістдесят одна) грн. 98 коп., з яких: 66 473, 48 грн. сума основного боргу; 11 159, 23 грн. інфляційного збільшення; 1 429, 27 грн. 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21а, ЄРДПОУ 03341305) витрати по сплаті судового збору в сумі 689 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення з неї заборгованості та ухвалити нове, яким у цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві позивач Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві відповідач ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та ухвалити нове, яким у цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1, 4 ст. 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є комунальною власністю.

Судом встановлено, що відповідачі: ОСОБА_2 з 13.10.1997, ОСОБА_3 з 25.04.2005, ОСОБА_1 з 20.08.2008 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07.09.2023.

ОСОБА_3 знята з реєстрації 22.02.2023.

Абоненту ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок за № НОМЕР_3 .

Відповідачі свої зобов`язання по оплаті послуг з водовідведення та водопостачання не виконують, у зв`язку з чим заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення складає 79 061, 98 грн., з яких: 66 473, 48 грн. сума основного боргу; 11 159, 23 грн. інфляційного збільшення; 1 429, 27 грн. 3% річних.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 21 "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон 1875-IV, який втратив чинність 01.05.2019) та п.1 4.2 ст.8 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон 2189-VIII, в редакції від 02.04.2020), а також пп.1 п.32 ПРАВИЛ надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N? 630 (далі - Правила N?630), виконавець зобов?язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі, шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Статтею 22 ЗУ "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" закріплені права та обов?язки споживачів питної води, відповідно до яких споживачі питної води зобов?язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст.612 ЦК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

За змістом частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 не погоджуючись із рішенням місцевого суду, долучила до своєї апеляційної скарги довідку від 14.06.2024 року № 05/24, виданою головою правління ОСББ Проспект Миру-5 ОСОБА_5 та підписаною двома сусідами, згідно якої ОСОБА_1 не зареєстрована, але фактично проживає з 15 серпня 2009 року за адресою : АДРЕСА_3 (а.с.175).

Також, апелянт долучила довідку АТ КБ ПриватБанк від 14.06.2024 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 сплачувала комунальні рахунки по фактичному місцю проживанню за адресою : АДРЕСА_3 (а.с.177-182) та рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2021 року у справі № 202/4114/21, де судом встановлено фактичне місце проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 (а.с.176).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19) зазначено: «Відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».

За змістом частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За відсутності поважних причин неподання нового доказу до суду першої інстанції апеляційний суд не має права досліджувати цей доказ, поданий позивачем в апеляційній інстанції (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 638/13998/14-ц, аналогічний правова позиція Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 458/867/15-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18 зазначено, що:

«при цьому апеляційним судом обґрунтовано відхилено клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.03.2019 № 615/0/45-19 через те, що цей витяг датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції, тобто це доказ, який взагалі не існував на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15».

Такий правовий висновок викладений у Постанові ВС від 10.03.2021 по справі № 522/16044/20 .

Колегія суддів приймає до уваги вищевказані докази, оскільки, апелянт не мала змоги подати їх до суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів належного сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи у суді першої інстанції.

Судова повістка про судовий розгляд справи, призначений на 16 січня 2024 року повернулася до суду першої інстанції із позначкою за закінченням терміну зберігання (а.с.149-150).

При розрахунку заборгованості відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , судом першої інстанції не був врахований той факт, що з 15 серпня 2009 року відповідачка ОСОБА_1 проживала за іншою адресою, тобто фактично вже не була споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджуєтсья довідкою від 14.06.2024 року № 05/24, виданою головою правління ОСББ Проспект Миру-5 Мороз Є.В. та підписаною двома сусідами (а.с.175), довідкою АТ КБ ПриватБанк від 14.06.2024 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 сплачувала комунальні рахунки по фактичному місцю проживанню за адресою : АДРЕСА_3 (а.с.177-182) та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2021 року у справі № 202/4114/21, де судом було встановлено фактичне місце проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 (а.с.176).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 01 жовтня 2024 року представник КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заперечував проти довідки від 14.06.2024 року № 05/24, виданою головою правління ОСББ Проспект Миру-5 Мороз Є.В. та підписаною двома сусідами, згідно якої ОСОБА_1 не зареєстрована, але фактично проживає з 15 серпня 2009 року за адресою : АДРЕСА_3 , оскільки із вказаної довідки не вбачається з якого часу сусіди проживають у зазначеному домі.

Колегія суддів не приймає заперечення сторони позивача, оскільки вказана довідка не була спростована належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, звертаючись із позовом до суду першої інстанції, позивач зазначав період заборгованості з 01.06.2010 року по 01.05.2016 року, в той час, коли відповідачка ОСОБА_1 вже з 15 серпня 2009 року проживала за іншою адресою та сплачувала комунальні рахунки по фактичному місцю проживанню.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить висновку, що у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки з 15.08.2009 року вона вже не була споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 , що виключає підстави покладення на неї солідарного обов`язку з оплати виниклої заборгованості по водопостачанню та водовідведенню, включно з інфляційними втратами та 3% річних.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Враховуючи, що позивач КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради належним чином виконувало взяті на себе зобов`язання, а відповідач ОСОБА_2 , з урахуванням положень ч.4 ст.319 ЦК України, не здійснював їх повну оплату з 01.06.2010 року, та має заборгованість станом на 28.02.2023 року, колегія суддів визнає обґрунтованими вимоги позову про стягнення такої заборгованості зі ОСОБА_2 включно із нарахуваннями у порядку ч.2 ст.625 ЦК України, яка складає 79 061, 98 грн., з яких: 66 473, 48 грн. сума основного боргу; 11 159, 23 грн. інфляційного збільшення; 1 429, 27 грн. 3% річних.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати у оскаржуваній частині про солідарне стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 1378 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції щодо позовних вимог до ОСОБА_3 , яким було відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення з ОСОБА_3 не оскаржувалось, а тому не переглядалось судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21а, ЄРДПОУ 03341305) заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 79 061 (сімдесят дев`ять тисяч шістдесят одна) грн. 98 коп., з яких: 66 473, 48 грн. сума основного боргу; 11 159, 23 грн. інфляційного збільшення; 1 429, 27 грн. 3% річних.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 21а, ЄРДПОУ 03341305) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Н.М. Деркач

І.А. Єлізаренко