Провадження №2/523/2559/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"26" вересня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Славинського А.Ю.

представника позивача адвоката Довбишева Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. про встановлення факту,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті ОСОБА_3 ), за адресою АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 . Після смерті останнього, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, втім отримала роз`яснення, що для встановлення факту спільного проживання з померлим ОСОБА_3 необхідно звернутись до суду. В іншій спосіб, ніж в судовому порядку, позивачка не може довести факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після смерті залишилось побутове майно за місцем спільного проживання, яке придбавалось за спільні кошти. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

ОСОБА_2 не скористалась своїм процесуальним правом та відзив на позовну заяву не надала.

Ухвалою судді від 01 листопада 2023р. було відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 01.11.2023р. було витребувано у приватного нотаріуса належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , а також з відділу ДРАЦС витяги щодо актових записів про шлюб та розірвання шлюбу стосовно позивачки та померлого ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року підготовче провадження було закрито з призначенням справи до судового розгляду по суті спору.

ОСОБА_1 зі своїм представником у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином за останньою відомою адресою, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно ч.11 ст.128 ЦПК.Заяви про розгляд справи за відсутністю відповідачки до суду не надано.

Приватний нотаріус не забезпечила участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином.

За згодою позивачки та її представника та за відсутності відзиву відповідача на позовну заяву справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280ЦПК України.

Суд, заслухавши позивачку, її представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов наступного висновку.

Так, матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , факт смерті якого зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 1341 від 02 лютого 2023 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Після його смерті відкралась спадщина.

З витребуваної та дослідженої судом копії спадкової справи №16/2023 до майна ОСОБА_3 убачається наступне.

11.05.2023 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. звернулась позивачка, за заявою якої було відкрито спадкову справу №16/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Не зважаючи на наявність складеного за життя заповіту на ім`я відповідачки - ОСОБА_2 не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Інших відомостей про спадкоємців за законом та/або за заповітом після смерті ОСОБА_3 матеріали спадкової справи не містять, та таких не встановлено судом під час розгляду справи.

Листом №308/02-14 від 12.05.2023р. нотаріусом повідомлено позивачку щодо необхідності звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання з померлим ОСОБА_3 .

Так, пунктом 21 Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Частинами першою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі N 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19).

Матеріалами справи не встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2017р. по день смерті останнього.

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, за життя померлий ОСОБА_3 був одружений з громадянкою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис №136 від 30.01.1953р.), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (актовий запис про смерть №7410 від 20.08.1993р.).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вбачається, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з 20.07.1991р. (актовий запис №416), який було розірвано 18.06.1996р. (актовий запис №416). Таким чином померлий ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі будь з ким на час відкриття спадщини.

Допитана в судовому засіданні як свідок позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що вона постійно проживала з померлим ОСОБА_3 з 2017 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 . Турбувалась про нього. Підтримувала стосунки з відповідачкою. Разом з померлим вони придбавали побутові речі (меблі, побутове обладнання тощо), здійснювали ремонт. Через його поважний вік організовувала його лікування. Йому стало погано дома в кінці січня 2023р. Вона викликала швидку. Турбувалась про нього у лікарні. ОСОБА_3 помер від коронавірусу у лікарні. За її рахунок було здійснено поховання померлого. Після його смерті повідомила племінницю, проте вона не виявила бажання прийняти участь в його похованні. Потім направляла їй фото з місцем поховання на цвинтарі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила, що її матір ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживала з померлим ОСОБА_3 з середини 90-х років до 2017, коли попала у лікарню. Вона попросила позивачку приглядати за ОСОБА_3 . Підтримувала дружні стосунки з ОСОБА_3 та позивачкою. Декілька разів на рік бувала за місцем проживання померлого. Завжди бачила там позивачку. Поздоровляла зі святами та днями народження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Знає, що вони вели спільний побут, ремонт, покупали побутові речі. Похованням померлого займалась ОСОБА_1 .

Факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , окрім показів свідків підтверджується письмовими доказами, зокрема видатковими накладними на придбання меблів, побутової техніки тощо.

Крім того, судом приймається до уваги, що поховання померлого ОСОБА_3 , здійснила позивачка.

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України).

Відповідачка, яка не проживала разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та не звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, у встановлений законом строк, вважається такою, що не прийняла спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідач по справі належними та допустимими доказами не спростував доводи та аргументи наведені позивачем.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги зібрані по справі докази в їх сукупності, які не спростовані відповідачем по справі, суд дійшов висновку про те, що факт, який просить встановити ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, на підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 12,13,76,141,200,206,259, 263-265,268,280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2017 року по 01.02.2023 року (день смерті ОСОБА_3 ) за адресою АДРЕСА_1 .

Заочне рішенням може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання рішення суду.

Повне рішення суду складено 03 жовтня 2024р.

Суддя