П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року місто Київ

справа № 382/1479/23

провадження № 22-ц/824/10016/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

розглянув у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Воробей Іллею Вікторовичем,

на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року, постановлену у складі судді Савчака С.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку майна у спільній сумісній власності,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку майна у спільній сумісній власності.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строку на подання відповіді на відзив. Прийнято до розгляду подані позивачем докази - копію акту обстеження від 22 січня 2024 року; копії фотографій на 5 (п`яти) аркушах. У поновленні строку для подання клопотання про виклик свідка відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду в частині відмови у поновленні строку для подання заяви про виклик свідка, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Воробей І.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що в провадженні Яготинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 грудня 2001 року по 18 січня 2011 року, визнання спільним сумісним майном будинок АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_1 права власності на частину будинку в порядку поділу.

Виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

Клопотання про виклик свідків ґрунтується на тому, що вказані у заяві про виклик свідка, особі відомі обставини, що входять до складу доказування у цій справі, її показання можуть мати значення для вирішення спору.

Дана заява про виклик свідка не була своєчасно подана з поважних причин, так як ОСОБА_1 останні місяці постійно хворіла, є інвалідом ІІІ групи. Зазначає, що судом не враховані нинішні події в країні, та те, що позивачка по справі має вади здоров`я, що також має свій вплив на ситуацію. Заявлений позивачем свідок зможе повідомити обставини подій, що відбувалися з 1 грудня 2001 року по 18 січня 2011 року, оскільки факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу мав місце.

Вважає, що для повного та всебічного розгляду справи, недопущення звуження прав сторони щодо надання доказів у справі, необхідно викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_2 .

Зауважив, що на момент закриття підготовчого засідання він, ще не уклав договір про надання правової допомоги з позивачкою та не був ознайомлений з матеріалами цивільної справи.

Суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення заяви про поновлення строку для подання заяви про допит свідка, оскільки фактично вважав, що позивач не був позбавлений права та можливості реалізовувати свої процесуальні права, у тому числі шляхом подання заяви у межах підготовчого засідання.

Вважає, що надмірний формалізм суду першої інстанції при розгляді заяви про допит свідка може свідчити про порушення принципу змагальності сторін, та як наслідок про обмеження прав позивача, а саме права на розгляд заяви про допит свідка на предмет їх підставності та обґрунтованості, а не лише з огляду на строк подання цих клопотань (після закриття підготовчого провадження).

Необґрунтовано відхиляючи згадану заяву, місцевий суд фактично позбавив позивача права на доступ до правосуддя та справедливий суд.

Учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 травня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у поновленні пропущеного процесуального строку віднесена до п. 10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи і які встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до положень ч.3 ст.91 ЦПК України, заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч.1 ст.120 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом установлено, що у вересні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку майна у спільній сумісній власності.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 2 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 9 листопада 2023 року, з повідомленням (викликом) учасників.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 9 листопада 2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 12 грудня 2023 року, задоволено клопотання ОСОБА_1 та викликано свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прийнято від представника відповідача письмові докази у справі, які подані після закінчення строків на подання відзиву внаслідок юридичної необізнаності відповідача ОСОБА_2 . Питання про поновлення строку на подання відзиву судом не вирішувалося. Вирішено проводити судовий розгляд з повідомленням (викликом) учасників.

Роз`яснено ОСОБА_1 про можливість відреагувати на заперечення проти позову зазначені у відзиві та надано десятиденний строк для цього з дня отримання копії цієї ухвали. Повідомлено ОСОБА_1 , що зазначене слід здійснити в письмовій формі та надати суду з доказами на її обґрунтування та підтвердженням надіслання зазначеного ОСОБА_2 .

Копію ухвали Яготинського районного суду Київської області від 9 листопада 2023 року позивачка ОСОБА_1 отримала 14 листопада 2023 року, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення /том №1, а.с.115/, а тому строк для подання відповідних документів закінчився 24 листопада 2023 року.

14 січня 2024 року від ОСОБА_1 до Яготинського районного суду Київської області надійшла відповідь на відзив з додатковими доказами, де позивачка просить поновити їй строк на подання відповіді на відзив та прийняти відповідь на відзив. У зазначеній відповіді ОСОБА_1 викладає свою позицію на підтримання поданого нею позову. Крім того, зазначає, що судом не було встановлено їй строку для подання відповіді на відзив, формулювання в ухвалі щодо її реагування на заперечення проти позову зазначені у відзиві не відповідають вимогам ЦПК України, а тому вона через свою юридичну необізнаність не змогла зрозуміти про встановлення строку для реалізації своїх прав.

Договір про надання правової допомоги укладено між ОСОБА_1 та адвокатом Вороб`йом І.В. 12 грудня 2023 року, що підтверджується ордером від 12 грудня 2023 року серія АІ № 1510643.

Адвокат Воробей І.В. ознайомлювався з матеріалами справи 12 грудня 2023 року та 22 січня 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 подавала разом з позовною заявою заяву про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яку було задоволено в підготовчому судовому засіданні.

15 грудня 2023 року (після закриття підготовчого провадження у справі) ОСОБА_1 подала до суду заяву про поновлення їй строку для подання клопотання про виклик додаткових свідків, внаслідок того, що вона уклала угоду з представником лише 12 грудня 2023 року та через свою юридичну неграмотність не змогла цього зробити раніше. Серед заявлених додаткових свідків, свідок ОСОБА_3 був відсутній.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено та додатково викликано свідка ОСОБА_6 та її саму в якості свідка.

7 березня 2024 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Воробей І.В. подав до суду заяву про поновлення строку для подання клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 . Заяву обґрунтовано тим, що її не було подано з поважних причин, так як ОСОБА_1 останні місяці постійно хворіє, є інвалідом 3 групи, треба врахувати нинішні події в країні та те, що позивачка по справі має вади здоров`я, що має також свій вплив на ситуацію. Зазначений свідок зможе повідомити обставини подій, які відбувалися з 1 грудня 2001 року по 18 січня 2011 року.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року ОСОБА_1 , зокрема відмовлено у поновленні строку для подання клопотання про виклик свідка.

Відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що клопотання представника позивача про допит свідка подане після закінчення встановленого законом процесуального строку для його подання, та відсутністю поважних причин пропуску цього строку.

Суд зазначив, що договір про надання правової допомоги укладено між ОСОБА_1 та адвокатом Вороб`йом І.В. 12 грудня 2023 року. Адвокат ознайомлювався з матеріалами справи 12 грудня 2023 року та 22 січня 2024 року.

Тобто на день подання (7 березня 2024 року) представником позивача - адвокатом Воробей І.Г. заяви про виклик нового свідка ОСОБА_3 не могло вплинути те, що він не обізнаний з матеріалами справи.

Крім того суд зауважив про те, що представник позивача не обґрунтував, яким чином те, що позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю, постійно хворіє та події в країні могли вплинути на неможливість подання ним заяви про виклик свідка ОСОБА_3 після його вступу у справу, як представника до 7 березня 2024 року, тобто через 2,5 місяці та не зазначено, які саме події в країні вплинули на неможливість подання ним заяви про виклик свідка у справі.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки такий відповідає дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

З огляду на пропуск стороною позивача встановленого законом строку для подання клопотання про виклик свідка та відсутність поважних причин пропуску такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у поновленні процесуального строку.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про відсутність поважних причин для поновлення процесуальних строків у відношенні клопотань про виклик свідка ОСОБА_3 колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з викладених вище підстав.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача подати до суду певний процесуальний документ у встановлений законом строк.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципам рівності сторін та юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Аналіз наведених рішень ЄСПЛ свідчить про те, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання про поновлення строків для вчинення процесуальних дій.

Судом установлено, що позивач просить поновити встановлений законом строк для подання клопотання про виклик свідка, яке подане з порушенням встановленого законом процесуального строку більш ніж як на 2,5 місяці. При цьому представник позивача ознайомлювався з матеріалами справи.

Отже, відмова суду у поновленні встановленого законом процесуального строку ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу рівності сторін.

Сам лише факт військової агресії з боку РФ не може бути безумовною підставою для поновлення пропущеного строку без підтвердження заявником конкретних обставин, які унеможливили вчинення саме ним відповідної процесуальної дії у визначений законом строк в період військової агресії (воєнного стану).

Представником позивача ні при зверненні до суду першої інстанції, ні при поданні апеляційної скарги не доведено існування обставин непереборної сили, які у зв`язку з військовою агресією з боку Російської Федерації щодо України, перешкоджали йому подати заяву про виклик свідка після вступу в якості представника позивача ОСОБА_1 у справу (з грудня 2023 року), а відтак суд апеляційної інстанції не бере такі доводи до уваги.

Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм процесуального права та не може бути скасована в цій частині з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 268, 367-368, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Воробей Іллею Вікторовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус