Справа № 201/7896/24
Провадження № 2/201/3272/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01 липня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що 01 листопада 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики грошових коштів. Згідно із договором, позивач передав відповідачу 804 580,22 грн та 175 000 доларів США в якості безвідсоткової позики. Відповідач зобов`язалася повернути позику не пізніше 01 лютого 2024 року. Повернення суми в доларах США мало відбутися у гривневому еквіваленті за курсом АТ КБ «Приватбанк» на день повернення. Станом на дату подання позову відповідач не повернула позику, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу Договору позики без відповідних написів про повернення коштів. Оскільки сума позики у визначений строк не була повернута позивачу, а відповідач ухиляється від її повернення, позивач був вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором позики в розмірі 7 948 080,22 грн.

23 вересня 2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказав на те, що значна частина коштів (804580,22 грн) була перерахована на карткові рахунки відповідача у період з 03.04.2022 р. по 27.10.2023 р. без укладення будь-якого письмового договору. На момент перерахування цих коштів жодних письмових договорів між сторонами не укладалося, що свідчить про те, що вказані кошти не можуть вважатися такими, що були перераховані на підставі договору позики. Відповідач також звертає увагу на те, що позивач просить стягнути кошти у гривні, хоча в договорі зазначено долари США. При цьому, позивачем для повернення коштів обраховано курс станом на дату підписання позовної заяви, що є помилковим, оскільки умовами договору передбачено повернення позики у строк до 01 лютого 2024 року. Крім того, до моменту подання позову позивач не звертався до відповідача із вимогою, яка б містила посилання на форму повернення коштів, банківський рахунок із відповідними реквізитами тощо. Враховуючи, що сторони проживають в різних областях на значній відстані одна від одної, саме на позикодавця покладався обов`язок узгодити час та спосіб повернення позики. На підставі вищевикладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову та покласти всі витрати по справі на позивача.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 01 липня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С.

Ухвалою судді від 02 липня 2024 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі.

Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини встановленні судом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 листопада 2023 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено Договір позики грошових коштів.

Відповідно до умов договору, позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 804 580,22 грн та 175 000 доларів США. Зазначена сума складається з: 804 580,22 грн, що були перераховані з карткових рахунків позикодавця на карткові рахунки позичальника у період з 03.04.2022 р. по 27.10.2023 р., 175 000 доларів США, передані позикодавцем позичальнику в момент підписання договору.

Договір позики є безпроцентним. Позичальник зобов`язався повернути отримані кошти не пізніше 01 лютого 2024 року. Повернення суми в гривнях мало відбутися у гривнях, а суми в доларах США - у гривневому еквіваленті за курсом АТ КБ "ПриватБанк" на день повернення.

Факт перерахування 804 580,22 грн на рахунки відповідача підтверджується довідкою АТ КБ "ПриватБанк" від 26.06.2024 р. та Платіжною інструкцією від 18.11.2022 р. Факт передачі 175000 доларів США підтверджується самим Договором позики в якому міститься посилання про передачу грошових коштів в момент його підписання.

Також встановлено, що станом на дату подання позовної заяви, відповідач не повернула позивачу отримані у позику кошти. Представник відповідача у поданому відзиві, хоча і не визнає позовні вимоги, але і не заперечує сам факт особистого підписання відповідачем договору позики та отримання нею грошових коштів у вищевказаному розмірі.

Отже, у даній цивільній справі спір виник у зв`язку із неповерненням позики та невиконанням зобов`язання щодо повернення коштів в обумовленому сторонами розмірі та строки.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або також кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Із наданого суду договору позики вбачається, що відповідач отримала в борг від позивача грошові кошти у сумі 804 580,22 грн, що були перераховані з карткових рахунків позивача на карткові рахунки відповідача у період з 03.04.2022 р. по 27.10.2023 р. а також з 175 000 доларів США, які були передані позикодавцем позичальнику в момент підписання договору.

Отже, на підставі відповідних банківських виписок досліджених судом частина грошових коштів у гривні безпосередньо перераховувалася з карткового рахунку позивача на картковий рахунок відповідача, що так само підтверджує їхнє фактичне отримання відповідачем на свій банківський рахунок, а інша частина була передана під час підписання договору.

Вказані докази підтверджують укладення між сторонами договору позики та передання передбачених ним грошей позивачем відповідачу.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику, крім того посилання на факт передачі грошових коштів може міститися і безпосередньо у самому договорі.

Суд враховує, що передання грошових коштів за договором позики підтверджується самим фактом його підписання та змістом договору, а також вищезгаданими платежами які були здійснені позивачем щодо передання частини позики на користь відповідача ще до моменту його підписання. Суд також бере до уваги, що зі змісту пункту 8 договору позики вбачається, що підписанням цього договору сторони підтверджують факт передачі позикодавцем та факт отримання позичальником грошових коштів, зазначених у пункті 1 цього Договору.

У зазначений в договорі строк, а саме до 01 лютого 2024 року відповідач, отримані в якості позики грошові кошти не повернула, чим порушила умови договору. Крім того, відповідно до п. 6 договору позики наявність у позикодавця примірника цього договору є підтвердженням того, що позика ще не була повернута позикодавцю. Своєю чергою, відповідач щодо наявності у позивача оригіналу договору позики на момент розгляду спору заперечень не висловила.

Щодо заперечень відповідача проти задоволення позову викладених у відзиві на позовну заяву суд зазначає наступне:

Так, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач стверджує, що значна частина грошових коштів була перерахована йому на підставі платіжних документів безготівковим способом без укладення будь-якого договору, а також наголошує, що, на момент перерахування коштів, не існувало письмового договору позики між сторонами, що є необхідним, враховуючи реальну природу такого договору. Відповідач вважає, що позивач, обравши стягнення грошових коштів саме як позики, мав довести існування договору на момент їх перерахування, чого зроблено не було.

Суд зазначає, що частиною першою статті 627 ЦК України встановлено відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно до частини 3 статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що на момент перерахування різними платежами грошових коштів на загальну суму 804 580,22 грн між сторонами існував будь-який письмовий договір позики. Одночасно із цим, в силу вищевказаних приписів законодавства, сторони не були позбавлені права укласти такий договір після фактичного перерахування коштів, що і було зроблено ними у цьому випадку. Про вищевикладене прямо зазначається у абзаці 2 пункту 2 договору позики, де сторони визначили що, предметом позики, є, зокрема, грошові 804580,22 грн є сумою грошових коштів, яка була перерахована з карткових рахунків позикодавця на карткові рахунки позичальника у період з 03.04.2022 р. по 27.10.2023 р.. Сторони також визначили, що питання надання та повернення вказаної суми грошових коштів регулюється умовами договору позики.

У зв`язку із цим суд, не погоджується із аргументами відповідача щодо того, що вищевказана сума грошових коштів є безпідставно отриманою, а питання її повернення не регулюються умовами договору позики. Суд також відхиляє посилання відповідача на позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 925/594/18 та у постанові Верховного Суду від 22 березня 2021 року у справі № 760/18229/15-ц, адже у вказаних справах договір позики не тільки не укладався одночасно із перерахуванням коштів, але й був відсутній на момент судового вирішення спору, що не відповідає обставинам цієї справи.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач до подання позову не звертався до неї із конкретною вимогою щодо повернення коштів, не надав інформації щодо форми повернення позики чи банківські реквізити для перерахування коштів.

Суд не погоджується із такою позицією відповідача, оскільки відповідно до частини першої статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з метою узгодити дату повернення грошових коштів, зокрема, шляхом звернення на адресу місцезнаходження позивача зазначену у договорі позики та будь-яких доказів того, що відповідач в принципі мала складнощі зі здійсненням такого повернення або вчиняла спробу в будь-який спосіб повернути грошові кошти.

Суд також враховує і те, що відповідач мала можливість вчинити інші дії направлені на виконання свого зобов`язання, зокрема, перерахувати грошові кошти на банківський рахунок (картку) позивача з якого відповідачу надійшла частина позичених грошових коштів або, у випадку ухилення кредитора від отримання виконання зобов`язання, внести грошові кошти на депозит нотаріуса у відповідності до приписів статті 537 ЦК України.

Доказів вчинення відповідачем будь-якої з цих дій матеріали справи не містять, хоча строк для виконання зобов`язання щодо повернення боргу сплив ще 01 лютого 2024 року, що спростовує твердження відповідача про її необізнаність із тим, яким чином виконати умови договору позики.

Також відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що оскільки умовами договору передбачено повернення позики у строк до 01 лютого 2024 року, то використання курсу валют, що склався після цього періоду є неможливим.

Суд вважає, що питання способу повернення позики достатньо чітко відображено у п. 4 договору відповідно до якого позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві одержані у позику грошові кошти у сумі зазначеній у п. 1 цього договору не пізніше 01 лютого 2024 року. Повернення грошових коштів переданих у гривні відбувається у гривні. Повернення грошових коштів переданих у доларах США відбувається у гривні за курсом гривні до долару США станом на день повернення позики згідно до банківського курсу АТ КБ «ПриватБанк». При цьому, укладений між сторонами договір позики не містить жодних положень щодо строку дії самого договору, а лише відсилає до дати повернення позики.

У зв`язку із цим, та з урахуванням того, що сторонами було визначено що, повернення грошових коштів переданих у доларах США відбувається у гривні за курсом гривні до долару США станом саме на день повернення позики згідно до банківського курсу АТ КБ «ПриватБанк», а не згідно такого курсу на момент настання строку повернення позики, суд відхиляє ці доводи відповідача.

У позовній заяві позивач зазначає, що станом на дату підписання позовної заяви, курс гривні до долару США згідно з банківським курсом АТ КБ «ПриватБанк», викладеному на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» складає 40,82 гривень за 1 долар США. Докази вказаного курсу на момент подання позовної заяви були додані до неї позивачем.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 7 948 080,22 грн, що складається з 804 580,22 грн. які було перераховані на безготівковим способом до моменту укладення договору та 7 143 500,00 грн., що дорівнює сумі 175 000 доларів США у гривні обрахованих за банківським курсом станом на момент подання позовної заяви. Отже, вказаний розрахунок відповідає курсу долара США на момент подання позовної заяви.

Згідно до частини 2 статті 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин суд, вважає вказану суму позову обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши, що договір позики укладений у належній письмовій формі, факт отримання грошових коштів підтверджений змістом самого договору та частково також і банківськими платіжними документами та відповідачем не заперечується, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за Договором позики грошових коштів від 01 листопада 2023 року у загальному розмірі 7 948 080,22 грн (сім мільйонів дев`ятсот сорок вісім тисяч вісімдесят гривень, 22 коп.).

Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12 112,00 грн. за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти за Договором позики грошових коштів від 01 листопада 2023 року у загальному розмірі 7 948 080,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений останнім судовий збір у загальному розмірі 12 112,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Суддя С.С. Федоріщев