Справа 556/1219/24
Номер провадження 2/556/418/2024

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2024 року. сел.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Іванків О.В.

при секретарі Кньовець Н.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в сел. Володимирець справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

В суд звернулася ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про визнання права власності на майно за набувальною давністю, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивачка вказує, що спірний житловий будинок рахується ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Володимирецької селищної ради ОСОБА_3 , на момент смерті проживала одна. Після смерті спадкодавиці син покійної, та дід позивачки ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги за законом фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - доглядав за будинком та прилеглою територією, хоча продовжував жити в своєму будинку, однак помер в 2003 році. А тому в подальшому матір позивачки ОСОБА_5 , яка проживала разом з ним теж фактично вступила в управління та володіння спадковим будинком, хоча проживати продовжила у будинку свого батька, а не своєї баби. Позивачка коли створила власну сім`ю, з осені 2012 року по даний час проживає в спірному будинку, що рахується за ОСОБА_3 , доглядає за будинком та прилеглою територією, робить ремонти. Таким чином, починаючи з осені 2012 року по даний час ОСОБА_1 , добросовісно, відкрито та безперервно користуєся спірним будинком, а саме: живе у будинку, веде домашнє господарство, здійснюю поточні ремонти, обробляє присадибну ділянку, здійснює управлінські функції.

Жодних претензій з цього приводу до позивачки ніхто не має, питання про витребування майна ніхто не ставить.

На даний час позивачка має бажання розпоряджатися належним їй майном, однак не має такої можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Тому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що знаходиться за адресою: буд. АДРЕСА_1 .

Вказаний позов ОСОБА_1 , надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 29.04.2024 року.

Ухвалою суду від 10 травня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

Позивачка ОСОБА_1 , у підготовче судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , у підготовче судове засідання не з`явилася, однак надіслала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Не заперечує проти заявлених вимог.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні було встановлено ряд фактичних обставин справи.

Зокрема, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , яке видане Красносільською сільською радою Володимирецького району Рівненської області від 01.01.1996 року.

Також судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 , на праві приватної власності належав житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією технічного паспорта на будинок від 25.01.2023 р. та випискою з погосподарської книги Володимирецької селищної ради Рівненської області № 76 від 19.01.2024 р. Вказані докази, на думку суду, з урахуванням діючих до часу смерті ОСОБА_3 положень чинного законодавства та правил обліку об"єктів нерухомого майна, в т.ч. домогосподарств в сільській місцевості, поза розумним сумнівом доводять належність ОСОБА_3 вказаного будинку

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових, її син ОСОБА_4 , фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Однак ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою №337 від 07.03.2024 року, яка видана Володимирецькою селищною радою.

На час смерті спадкодавиця ОСОБА_3 , проживали одна, що підтверджується довідкою №75 від 19.01.2024 року яка видана Володимирецькою селищною радою Рівненської області.

Згідно із довідкою Володимирецької державної нотаріальної контори №444/01-16 від 28 березня 2024 року після смерті громадянки ОСОБА_3 , спадкову справу не заведено.

Також судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що ОСОБА_1 після створення власної сім`ї, з осені 2012 року по даний час проживає в спірному будинку, що рахується за ОСОБА_3 , доглядає за будинком та прилеглою територією, веде домашнє господарство, здійснює поточні ремонти, обробляє присадибну ділянку, здійснює управлінські функції.

Також судом встановлено, що саме позивачка ОСОБА_1 , була користувачем телекомунікаційних послуг за спірною адресою.

Таким чином, матеріалами справи було підтверджено факт, що з 2012 року позивачка постійно, відкрито і добросовісно користуєтьсяся спірним житловим будинком. Відповідачка жодним чином не заперечувала тієї обставини, що таке володіння житловим будинком з боку позивачки було добросовісним.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих таперехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Таким чином, суд вважає встановленими та такими, що не підлягають доведенню, обставини заволодіння позивачкою житловим будинком АДРЕСА_1 , з 2012 року, а також факт відкритого та безперервного володіння нею цим будинком.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частинами 1, 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності таких умов: по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо).

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків.

По-четверте, необхідною умовою є відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

При цьому, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Позивачкою доведено наявність всіх вказаних умов, що є підставою для задоволення позову.

Як вже зазначалось, сторони визнали відкритий та безперервний характер володіння будинком, оскільки позивачка ОСОБА_1 , користується будинком постійно, та не тільки відповідачці та іншим особам, тай органам місцевого самоврядування було про це відомо. Позивачка та члени її сім`ї продовжують володіти житловим будинком і на час судового розгляду справи.

При цьому суд констатує, що з 2012 року, позивачка ставилась до житлового будинку, як до свого власного безперешкодно володіла ним, утримувала, здійснювала капітальний та поточний ремонт. Ці обставини підтверджуються наданими позивачами доказами. Позивачка оплачувала електроенергію.

Також сторонами підтверджено і безтитульність володіння ОСОБА_1 , житловим будинком АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

З урахуванням сукупності вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 , яка з 2012 року добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном житловим будинком, АДРЕСА_1 , і продовжує відкрито та безперервно володіти цим нерухомим майном, несе витрати на його утримання, більше десяти років, відповідачами по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, набула права власності на це майно, у зв`язку з чим її позов підлягає задоволенню.

Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивачка не ставить.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 76, 80, 81, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.344 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Іванків

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), жителька АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) жителька АДРЕСА_2 .