Справа № 761/6524/24
Провадження № 2/761/5772/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Яцишина А.О.,

прокурора Даців Х.І. ,

представника позивача: Юрченка Ю.В. ,

представника відповідача: Гребенченка О.А. ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Гребенченка Олексія Алімовича про повернення позовної заяви в цивільній справі за позовом першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна та закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна та закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справ.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2022 року вказану цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

16.05.2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Гребеченка О.А. про повернення позовної заяви заявнику. Клопотання обґрунтовано тим, що відповідач вважає, що посилання на зпити, які зазначені в тексті позовної заяви не є повідомленням про намір здійснювати представництво, що підтверджується відсутність конкретної відповіді, а звернення першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури із запитами не є таким, що повідомленням та має бути повернутий заявнику на підставі п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

18.09.2024 до суду надійшли заперечення прокурора на клопотання про повернення позовної заяви.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання з підстав викладених у письмових запереченнях.

Представник позивач Київської міської ради - Юрченко Ю.В. заперечував щодо задоволення клопотання.

Представник відповідача ОСОБА_4 - Гребенченка О.А. - підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 - адвокат Оприско Микола Васильович в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши думку прокурора, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Згідно п.4 ч.4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

За ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з п. 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 та абзаців 1, 2 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

В позовній заяві прокурором зазначено, що порушення інтересів держави полягає в тому, що всупереч встановленому законодавством порядку, відповідачі зареєстрували за собою право власності на нерухоме майно, яке є власністю територіальної громади м. Києва, незважаючи, що це право вже зареєстровано за територіальною громадою столиці. При цьому, волі дійсного власника на відчуження цього майна не було, право власності територіальної громади на спірне майно не припинилось.

Прокурор вважає, що порушення прав територіальної громади беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів, оскільки таке порушення суперечить конституційному обов`язку держави щодо забезпечення прав людини та гарантування належного функціонування місцевого самоврядування, ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що перебуває реагування у межах наданої Конституцією України компетенції.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Шевченківською окружною прокуратурою повідомлено Київську міську раду про зврення до суду з вказами позовом листом №41-1213 вих-24 від 07.02.2024.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 зазначив, що із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18.

Враховуючи правовідносин у вказаній справі інтереси держави полягають, зокрема, у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання.

Як уже зазначалось судом, прокурор в позовній заяві вказав, що у даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що нежитлове приміщення 57, загальною площею 45,3 кв.м., по АДРЕСА_1 , право на яку відповідно до закону належить територіальній громаді міста Києва, незаконно привласнено фізичними особами.

Так, економічні інтереси держави полягають, у тому числі, в законному та ефективному використанні об`єктів, що є комунальною власністю - для задоволення суспільної потреби у функціонуванні місцевого самоврядування.

Дотримання всіма суб`єктами права встановленого законодавством порядку набуття та відчуження майна, у тому числі комунального, беззаперечно становить інтерес держави, однак у даному випадку квартирою, яка повинна бути визнана відумерлою спадщиною Київської міської ради, незаконно відчужена іншими особами.

У даному випадку порушення прав територіальної громади беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів, оскільки таке порушення суперечить конституційному обов`язку держави щодо забезпечення прав людини та гарантування належного функціонування місцевого самоврядування, ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що потребує реагування у межах наданої Конституцією України компетенції.

Виявивши факт порушення інтересів держави, прокурор також встановив, що захист цих інтересів не здійснюється уповноваженим органом, а саме: Київською міською радою.

З аналізу ст.ст. 1, 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» випливає, що на території міста Києва правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності від імені та в інтересах територіальної громади здійснює Київська міська рада.

В силу приписів ст. 1277 ЦК України, враховуючи, що спірне нежитлове приміщення знаходиться у місті Києві, територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради має право на це нежитлове приміщення.

Відповідно до ст. 18-2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Зі змісту ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.01.2022 у справі № 911/538/20.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звернувся до суду у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватись як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням, зокрема, таких чинників: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

При цьому, слід зазначити, що наявність підстав для представництва інтересів держави саме прокурором не залежить від бажання уповноваженого органу, адже ці підстави встановлені нормами чинного законодавства.

Позовна заява у даній справі інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ініційовано саме прокурором.

При цьому, Шевченківською районною в місті Києві від 26.12.2023 повідомила прокуратуру про те, що до адміністрації не надходила інформація про вжиті Київською міською радою заходи, спрямовані на захист порушеного права територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради щодо спірного майна по АДРЕСА_1 .

Таким чином, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20.

Можливе незаконне заволодіння спірним нежитловим приміщенням та розпорядження ним без відповідних правових підстав впливає на права територіальної громади столиці, однак Київська міська рада не здійснює свої визначені законом повноваження щодо захисту інтересів жителів територіальної громади. У зв`язку з цим, прокурором 20.02.2024 подано позовну заяву у даній справі.

Згідно з п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Водночас обізнаність компетентного органу про існуючі порушення має бути підтверджена, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу до суду від його імені.

Як вище зазначалось, прокурор повідомляв Київську міську раду про порушення інтересів відповідними листами.

Крім того, на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурором повідомлено Київську міську раду про звернення до суду з вказаним позовом листом від 07.02.2024 № 41-1213.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України не передбачає повернення позовної заяви після відкриття провадження по справі.

Таким чином прокурором дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», щодо попереднього, до звернення до суду, повідомлення про це відповідного суб`єкта владних повноважень, а обізнаність уповноваженого органу про допущені порушення інтересів держави упродовж тривалого часу підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. Порушення інтересів держави та бездіяльність Київської міської ради щодо їх захисту є безумовною підставою для вжиття прокурором заходів реагування в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а тому підстави для повернення позовної заяви заявнику - відсутні.

Враховуючи викладена, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Гребенченка Олексія Алімовича про залишення позову без розгляду є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 184, 185, 187, 257, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Гребенченка Олексія Алімовича про повернення позовної заяви в цівільній справі за позовом першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна та закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи - відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає і заперечення на неї можуть бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено: 24.09.2024.

Суддя: