СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/633/24

пр. № 2/759/1829/24

10 вересня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Марус А.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Ржанова О.Д. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Святошинського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), третя особа: ОСОБА_4 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

05.01.2024 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Святошинського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), третя особа: ОСОБА_4 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів, яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визначити розмір заборгованості зі сплати аліментів у ВП № НОМЕР_1 за період з 28.10.2009 року по 03.03.2024 року, згідно виконавчого листа № 2-1389 від 30.11.2009 року, виданого Тульчинським районним судом Вінницької області, що підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.11.2009 року у цивільній справі № 2-1389/09 стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.10.2009 року.

Виконавчий лист № 2-1389 від 30.11.2009 року спочатку знаходився на примусовому виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, потім був переданий для виконання до ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві, а згодом був повернутий до Святошинського РУЮ у м. Києві де перебуває по теперішній час.

Вказала, що державні виконавці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не беруть до уваги довідок-розрахунків заборгованості з 2009 року зроблених попередніми державними виконавцями, а беруть лише довідку з місця роботи відповідача ТОВ «Гарантбудінвест» без належної перевірки та перерахунку такої заборгованості та посилаються на неї без належної перевірки щодо достовірності зазначених там даних, що станом на 01.11.2020 року заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів становила 27039,25 грн.

Крім того, зазначила, що надані звіти ТОВ «Гарантбудінвест» не містять підтвердження про перерахування стягувачу зазначених грошових сум, також відсутні будь-які інші докази надсилання особисто боржником або перерахування таких коштів стягувачу.

Вважає, що між нею та органом державної виконавчої служби наявний спір у вигляді розбіжностей у системному тлумаченні правильності розрахунків заборгованості зі сплати на її користь аліментів за рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.11.2009 року у цивільній справі № 2-1389/09.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові.

В судове засідання відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду 18.03.2024 року відзив, яким просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши думку представника позивача, представника третьої особи, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтями 15,16 ЦК України передбачено - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

З огляду на відсутність імперативної заборони - розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

Згідно зі ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Згідно із п.п. 3, 18, 23, 24 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» - при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до пунктів 3,4 розділу ХVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Мінюсту України № 512/5 від 02.04.2012 року - у разі, якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати, квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, виданих стягувачем чи боржником, заяв та (або) розписок стягувача, інформації про середню заробітку плату працівника для цієї місцевості, інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Згідно статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.11.2009 року у цивільній справі № 2-1389/09 стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.10.2009 року ( т.1 а.с. 21).

На виконання рішення Тульчинського районного суду Вінницької області у цивільній справі № 2-1389/2009 року, 30.11.2009 року було видано виконавчий лист (т.1 а.с. 22-23).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_4 від 26.06.2013 року, згідно виконавчого листа № 2-1389 від 30.11.2009 року складеної старшим державним виконавцем Солом`янського ВДВС в м. Києві Халімон М.В. заборгованість по аліментам за період з жовтня 2009 року по травень 2013 року становить 57404,00 грн. (т. 1 а.с. 24).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_4 від 04.12.2014 року, згідно виконавчого листа № 2-1389 від 30.11.2009 року складеної державним виконавцем ОСОБА_9 заборгованість по аліментам за період з червня 2013 року по листопад 2014 року, станом на 01.12.2014 року становить 30926,88 грн. (т.1 а.с. 25).

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_4 згідно виконавчого листа № 2-1389 від 30.11.2009 року складеної державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві заборгованість по аліментам за період з грудня 2014 року по березень 2017 року, станом на 01.04.2017 року становить 103643,50 грн. ( т.1 а.с. 26-27).

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_4 від 14.11.2019 року, згідно виконавчого листа № 2-1389 від 30.11.2009 року складеної державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві заборгованість по аліментам за період з квітня 2017 року по жовтень 2019 року, станом на 01.11.2019 року становить 160430,71 грн. ( т.1 а.с. 28-29).

Згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_4 від 28.01.2020 року, згідно виконавчого листа № 2-1389 від 30.11.2009 року складеної державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) заборгованість по аліментам за період з жовтня 2019 року по грудень 2019 року, станом на 01.01.2020 року становить 158758,47 грн. ( т.1 а.с. 30).

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_4 від 22.09.2020 року, згідно виконавчого листа № 2-1389 від 30.11.2009 року складеної державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) заборгованість по аліментам за період з січня 2020 року по серпень 2020 року становить 245798,06 грн. ( т.1 а.с. 32).

Згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_4 від 29.11.2021 року, згідно виконавчого листа № 2-1389 від 30.11.2009 року складеної державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) заборгованість по аліментам за період з листопада 2020 року по листопад 2021 року, станом на становить 29206,79 грн. ( т.1 а.с. 30).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 11.07.2022 року у справі № 2-1389/09, визнано неправомірною та скасовано довідку-розрахунок заборгованості по аліментах боржника ОСОБА_4 від 29.11.2021 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за підписом головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гуріної Д.І.; зобов`язано Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) провести повторний розрахунок нарахованих та сплачених аліментів боржника ОСОБА_4 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з повним дослідженням сум, отриманих ним доходів за період з 01.09.2020 по 01.12.2021 (т.1 а.с. 36-42).

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_4 від 08.11.2022 року, згідно виконавчого листа № 2-1389 від 30.11.2009 року складеної державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) заборгованість по аліментам за період з листопада 2020 року по жовтень 2022 року, станом на 07.10.2022 року становить 102495,14 грн. ( т.1 а.с. 43-44).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.02.2023 року у справі № 4с/148/3/23, визнано неправомірною та скасовано довідку розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_4 - ОСОБА_3 від 08.11.2022 у ВП № НОМЕР_1 за підписом старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бутко А.А. (т.1 а.с. 46-52).

Постановою Верховного Суду від 27.09.2023 року, скасовано ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 23.02.2023 року у справі № 4с/148/3/23 та постанову Вінницького апеляційного суду від 06.04.2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Бутко А.А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, заінтересована особа ОСОБА_4 відмовлено (т.1 а.с. 62-72).

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_4 від 20.02.2024 року, згідно виконавчого листа № 2-1389 від 30.11.2009 року складеної державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) заборгованість по аліментам за період з листопада 2022 року по січень 2024 року, станом на 01.02.2024 року становить 116959,96 грн. ( т.1 а.с. 95).

В своєму позові, позивач посилається на те, що органом державної виконавчої служби не надано доказів погашення боржником значної частини заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилась станом на 01.01.2020 року у сумі 216162,47 грн. а також на те, що надані ТОВ «Гарантбудінвест» звіти не містять підтвердження про перерахування стягувачу грошових коштів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів.

Зокрема вказаної статтею встановлено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України (ч.1 ст.71).

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України (ч.3 ст.71).

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження (ч.4 ст.71) .

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця (ч.6 ст.71).

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.8 ст.71).

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі №125/2525/18 (провадження №61-13525св20) зроблений висновок, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, або у позовному провадженні.

В даному випадку, позивач як стягувач аліментів звернувся до суду з позовом саме до Святошинського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), при тому, що належним відповідачем у даній категорії справ повинен бути саме боржник ОСОБА_4 .

Верховний Суд, у своїй постанові від 30.01.2020 у справі № 761/30025/16-ц дійшов висновку, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та необхідності відмови у його задоволенні, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 76-83,95,133,136,141,158,174,200,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273,447 ЦПК України, ст.ст. 192,194,195 СК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Святошинського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), третя особа: ОСОБА_4 про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.В. П`ятничук