Справа №487/6155/23
Провадження №2/487/528/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

01.10.2024 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Беспалько А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 26,8 кв.м. житловою площею 16,6 кв.м. (житловий будинок літ. А-1, до нього прилягають побутові будівлі та споруди: літня кухня літ. Б, вбиральня літ. Г, огорожі №1,2), в порядку поділу спільного майна подружжя.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. За час спільного подружнього проживання, на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2020, ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 26,8 кв.м. житловою площею 16,6 кв.м. (житловий будинок літ. А-1, до нього прилягають побутові будівлі та споруди: літня кухня літ. Б, вбиральня літ. Г, огорожі №1,2), за спільні сумісні кошти, проте, зареєстрована за відповідачем.

Ухвалою від 18.09.2023 відкрите провадження у справі і порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.12.023 витребувані докази у приватного нотаріуса ММНО Бороздінової О.Г.

15.02.2024 до суду надійшли докази, які були витребувані у нотаріуса ММНО Бороздінової О.Г.

Ухвалою від 19.02.2024 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача подала до суду заяви про розгляд справи за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала, просила про задоволення вимог та надала згоду на ухвалення заочного рішення.

В судове засідання відповідач не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надала та від неї не надходила заява про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явився та представник позивача проти такого вирішення справи не заперечував.

З`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07.03.2023, яке набрало законної сили 07.04.2023.

В шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що за період шлюбних відносин він з відповідачем придбали спірне майно, житловий будинок АДРЕСА_1 , який підлягає поділу як спільне набуте майно подружжя.

Так, відповідно до вимог ст. 41 ч. 1 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ст. 2 ч. ч. 1, 3 та 4 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

У відповідності до положень ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

За змістом ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 26,8 кв.м. житловою площею 16,6 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 1568 від 15.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 557114488 від 15.12.2020 приватним нотаріусом Філіпенко О.Г.

Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №341558955 від 03.08.2023.

Згідно копії нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу № 1568 від 15.12.2020, під час укладання вказаного договору, в матеріалах нотаріальної справи міститься заява ОСОБА_1 на укладання договору купівлі-продажу будинку від 15.12.2020, посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г., в якій ОСОБА_1 зазначає, що гроші на придбання житлового будинку АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, а нерухоме майно також буде об`єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається ними за час перебування в шлюбі.

Отже, вищевказане майно було придбано під час перебування сторонами в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, відповідачкою не надано доказів на спростування зазначеного позивачем у позовній заяві.

Згідно зі ст. ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що житловий будинок АДРЕСА_1 , набутий сторонами під час шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу в рівних частинах, а саме шляхом визнання права власності на частину за позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 1736 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 26,8 кв.м. житловою площею 16,6 кв.м. (житловий будинок літ. А-1, до нього прилягають побутові будівлі та споруди: літня кухня літ. Б, вбиральня літ. Г, огорожі №1,2), за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по частині за кожним.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: С.М. Афоніна