Єдиний унікальний номер судової справи: 484/1574/24
Провадження № 22ц/812/1135/24 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

30 вересня 2024 року м. Миколаїв Справа № 484/1574/24

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судових засідань Андрієнко Л.Д.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шикері І.А., у приміщенні цього суду, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр» або Товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 13 листопада 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» укладений кредитний договір № 13.11.2023-100000178 (далі - Договір), шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до умов Договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачці кредит, у розмірі 12 000 грн строком на 28 днів з дати його надання, зі сплатою відсотків у розмірі 1% за один день користування Кредитом та комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 15% від суми кредиту, що становить 1 800 грн.

Позивач зобов`язання по кредитному договору виконав в повному обсязі та 13 листопада 2023 року надав відповідачці кредитні кошти в сумі 12 000 грн.

Відповідачка порушила умови договору, внаслідок чого, станом на 20 березня 2024 року виникла заборгованість, в сумі 17 159,95 грн, з яких: 12 000 грн - тіло кредиту, 3 359,95 грн заборгованість по процентам за користування кредитом та 1 800 грн - комісія, пов`язана з наданням кредиту.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість за кредитним договором та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 13.11.2023-100000178 від 13 листопада 2023 року, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту, в сумі 12 000 грн та комісії, в сумі 1 800 грн, а всього 13 800 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 948 грн 09 коп.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції встановив, що відповідач не виконала умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем по тілу кредиту в сумі 12 000 грн. Вказана заборгованість не спростовна відповідачкою.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в сумі 12000 грн та комісії, в сумі 1 800 грн, оскільки остання передбачена умовами кредитного договору.

Також суд зазначив, що пред`являючи позовні, позивач просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, однак представником позивача не надано розрахунку заборгованості за нарахованими процентами в сумі 3369,95 грн, що позбавило суд можливості перевірити законність їх нарахування у заявленому розмірі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Споживчий центр», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Товариство зазначало, що в матеріалах справи наявна довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором № 13.11.2023-100000178 від 13 листопада 2023 року щодо позичальника ОСОБА_1 . Однак суд першої інстанції в порушення вимог статті 229 ЦПК Кодексу України під час розгляду справи не дослідив безпосередньо докази у справі, а саме вказану довідку-розрахунок.

ТОВ «Споживчий центра» вказувало, що нарахування процентів погоджено між сторонами умовами укладеного кредитного договору та здійснено відповідно до умов договору. Відповідачем належними доказами не спростовано існування заявленої позивачем заборгованості, не надано доказів на спростування наданого позивачем розрахунку, або доказів повернення кредитних коштів та належного виконання зобов`язання у визначені договором строки у повному обсязі. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами, підтверджують розмір заборгованості відповідача.

Відповідно до умов Договору розрахунок заборгованості по кредитному договору №13.11.2023-100000178 від 13 листопада 2023 року здійснюється наступним чином: 12000 грн х 1% (процентна ставка) х 28 днів (кількість днів користування кредитними коштами), що дорівнює 3 360 грн.

Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами, підтверджують розмір заборгованості відповідача, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Аналіз доводів апеляційної скарги свідчить про те, що Товариством оскаржується рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. Тому в іншій частині рішення суду згідно приписів частини першої статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №13.11.2023-100000178, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Умовами договору передбачено, що ТОВ «Споживчий центр» надає відповідачці кредитні кошти, в сумі 12000 грн, строком на 28 днів і зі сплатою відсотків за користування кредитом, в розмірі 1% за 1 один день користування кредитом, який застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Сторони узгодили, що проценти розраховують шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Також узгоджено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 15% від суми кредиту, тобто 1800 грн.

Сторонами підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором. Відповідачкою вказана таблиця була підписана одноразовим ідентифікатором С983.

Укладення договору підтверджується наявною у матеріалах справи копією заявки на укладення кредитного договору від 13 листопада 2023 року, копією підтвердження укладення кредитного договору та паспортом споживчого кредиту, які містять електронний підпис відповідачки.

На підставі кредитного договору, ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачці кредит, у розмірі 12000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 13 листопада 2023 року.

Договір сторонами був укладений у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору він підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий позивачем на його мобільний номер телефону після ідентифікації в системі.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги мотивував своє рішення тим, що Товариством не надано розрахунку заборгованості за нарахованими процентами в сумі 3369,95 грн, що позбавило суд можливості перевірити законність їх нарахування у заявленому розмірі.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема кредитними коштами банку, передбачені статтями 1048 та 1056-1 ЦК України.

Зокрема, частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач, обґрунтовуючи вимоги у частині стягнення заборгованості за процентами, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого кредитного договору №13.11.2023-100000178, посилався на довідку-розрахунок заборгованості.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами Кредитного договору №13.11.2023-100000178 від 13 листопада 2023 року, між сторонами у належній формі було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом. Кредитним договором визначена фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Розмір процентної ставки не можу бути збільшено в односторонньому порядку. (п.7 Кредитного договору).

Пунктом 8 Кредитного договору передбачено, що проценти розраховуються шляхом множення кредиту/залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.

Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 12 000 грн, строком на 28 день з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 10 грудня 2023 року.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконала.

З довідки-розрахунку заборгованості, наданого Товариством вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховані саме у визначеному сторонами розмірі.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про ненадання Товариством розрахунку заборгованості за кредитним договором, оскільки він спростовується матеріалами справи.

Аналізуючи викладенні обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено факт отримання позичальником кредитних коштів в розмірі 12 000 грн та правові підстави для нарахування процентів у розмірі 3359,95 грн, розмір розрахунку яких відповідає умовам кредитного договору.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цих вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за процентами за кредитним договором № 13.11.2023-100000178 від 13 листопада 2023 року в розмірі 3359,95 грн.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позов Товариства задоволений частково (19,58%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 474 грн 31 коп. (2422,4 грн х 19,58%) судового збору за подання позову.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково (19,58%), то з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 711 грн 50 коп. (3633,6 грн х 19.58%) судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Разом з відповідача на користь Товариства підлягає стягненню 1185 грн 81 коп. судового збору за розгляд справи в обох судових інстанціях.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» () заборгованість за кредитним договором №13.11.2023-100000178 від 13 листопада 2023 року в розмірі 3359 (три тисячі триста п`ятдесят дев`ять) грн 95 коп., що складає заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» () 1185 (одну тисячу сто вісімдесят п`ять) грн 81 коп. судового збору за розгляд справи в обох судових інстанціях.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.