Справа № 450/2568/23 Провадження № 2/450/78/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Качмар М.З.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Блонського Михайла Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні права власності ОСОБА_5 шляхом вселення його до будинку АДРЕСА_1 ; просив зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні належною йому частиною будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельною ділянкою за цією ж адресою; зобов`язати відповідачів передати ОСОБА_5 примірник всіх ключів від вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 та воріт до земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_5 завдану шкоду в результаті вчинення перешкод в користуванні майном в розмірі 10500 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_5 є співівласником будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме 1/2 часток у праві спільної часткової власності на підставі витягу про реєстрацію права власності на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24867471 від 22.12.2009 та виникло на підставі договору дарування від 24.11.2009. Інша частка у праві спільної часткової власності налужить ОСОБА_3 . Будинок складається з першого поверху та мансарди, має 5 житлових кімнат, загальною площею 168,5 м.кв., 82, 4 м.кв. На цей час позивач зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 . Позивач також володіє 1/2 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0625 га, на якій знаходиться даний будинок. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.10.2020 позов ОСОБА_5 задоволено, поділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 та вирішено виділити в натурі ОСОБА_5 земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 254,4 кв.м., іншу частину будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки вирішено залишити у власності ОСОБА_3 . Після набрання рішенням законної сили ОСОБА_5 звернувся до іншого співвласника ОСОБА_3 та осіб, які зареєстровані та проживають в уьому будинку - ОСОБА_6 та ОСОБА_2 для уснення перешкод йому у доступі до виділеної йому частки та звільнення займаних приміщень. Заява від 03.05.2023 була направлена ОСОБА_3 , та її батькам, які фактично проживають у даному помешканні та є зареєстрованими в ньому. Окрім цього, заява ОСОБА_3 була направлена засобами месенджера «Viber» через адвоката Блонського М.А. 10.05.2023, оскільки остання свідомо не отримує пошти від їх сторони. Жодної відповіді щодо добровільного усунення перешкод ОСОБА_5 в користуванні майном від відповідачів не поступило. ОСОБА_5 не має змоги користуватися належною йому власністю та змушений орендувати квартиру для цих цілей, оскільки іншого майна на праві власності не має. Фактично перешкоди в доступі до помешкання ОСОБА_5 почали вчинятися ще з 2019 року. Позивач не має змоги користуватися єдиним його житлом, змушений орендувати квартиру для проживання та у зв`язку з цим несе збитки, розмір яких станом на момент подання позову складають 10500 грн. на місяць, які просить стягнути з відповідачів. 05.10.2023 до суду надійшло клопотання представника позивача про уточнення позовних вимог, згідно яких він просить стягнути з відповідачів завдану шкоду в результаті вчинення перешкод в користуванні майном в розмірі 61500 грн. 10.10.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначається, що позивач є власником 1/2 будинковолодіння, що дає йому право володіти та користуватися такою часткою без будь яких обмежень. Через неможливість спільно проживати у будинку, де проживали колишня дружина та її батьки, позов було заявлено після того як набрало чинності рішення суду про поділ будинку, а тому посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що право власності на виділену частку позивача належним чином не оформлено та справа переглядається в касаційному порядку не має юридичного значення, оскільки ОСОБА_5 залишається власником 1/2 будинку і має право ним користуватися. 29.03.2023 зроблено відеозапис, на якому ОСОБА_2 категорично зазначила, що за жодних умов не буде впускати ОСОБА_5 до його помешкання. Позивач декілька разів добровільно звертався до відповідачів з проханням не чинити йому перешкоди в користуванні його часткою будинку та надати йому можливість володіти нею. Однак відповідачі не надали йому доступу до помешкання та можливості ним користуватися. В результаті неможливості користуватися своїм помешканням, позивач змушений орендувати інше житло, через що несе витрати, які безпосередньо пов`язані з поведінкою відповідачів та їх діями.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та просив такі задоволити.

Позиція відповідача ОСОБА_3 : представник відповідача ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що її довіритель позовні вимоги не визнає та вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позивач до розірвання шлюбу в грудні 2019 року забрав всі свої особисті речі з будинку, техніку та добровільно переїхав проживати в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності його батькам. 27.02.2019 ОСОБА_5 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом про виділення йому в натурі 1/2 частки у праві спільної часткової власності будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням від 01.10.2020 позов було задоволено. Дане рішення набрало законної сили тільки 16.02.2023 після апеляційного оскарження. 22.05.2023 було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 . 03.05.2023 ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_3 з заявою, в якій просив не пізніше 7 днів з моменту отримання такої звільнити належні йому приміщення та надати копії ключів від вхідних дверей будинку та огорожі для безперешкодного доступу до своєї власності; така ж заява була направлена в месенджері «Viber». Однак рішення оскаржене в касаційному порядку, право власності на виділену частку належним чином не оформлене ОСОБА_5 .. Право власності на виділену позивачеві частку будинку набувається тільки після його державної реєстрації., позивач не є власником виділеної частки та не міг звертатися з негаторним позовом про усунення перешкод у здійсненні його права власності, оскільки не набув права власності на виділену йому частку. Крім того, ОСОБА_3 з. початку повномасштабного вторгнення рф перебуває за кордоном; доказів чинення перешкод сторона позивача не надала, недопущення експерта для проведення будівельно-технічної експертизи не є підставою вважати, що такі перешкоди чинилися ОСОБА_5 . Щодо відшкодування майнової шкоди, то зазначає, що позивач зазначив про те, що перешкоди йому чиняться з 2019, однак договір оренди квартири уклав 01.05.2023, а тому вважає, що доводи позивача не відповідають дійсним обставинам, які склалися після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 , яка не чинила перешкод у здійсненні права власності позивачу, відсутні її протиправна поведінка і вина. 23.10.2023 представник відповідача ОСОБА_3 подала заперечення на заяву про уточнення позовних вимог та зазначила, що вважає таку безпідставною, оскільки позивач не є власником виділеної частки будинку так як не оформив право власності на таку, а тому не може звертатися з негаторним позовом про усунення перешкод у здійсненні його права власності. Між діями відповідачів та орендою квартири позивачем відсутні причинний зв`язок, оскільки такі ні прямо, ні опосередковано не зумовлюють факту укладення позивачем договору оренди.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов заперечила з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на заяву про уточнення позовних вимог.

Позиція відповідача ОСОБА_2 : відзиву на позовну заяву відповідач не направила. В судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та зазначила, що позивач жив у своїх батьків, а тому підстав для стягнення майнового відшкодування немає.

Позиція відповідача ОСОБА_6 : у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не направив.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

01.06.2023 відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру; 01.06.2023 запити про доступ до персональних даних щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ; 26.07.2023 відповіді на запити про доступ до персональних даних; 31.07.2023 ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду; 22.08.2023 клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про ознайцомлення з матеріалами справи; 05.10.2023 відзив відповідача ОСОБА_3 ; 05.10.2023 клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі; 05.10.2023 клопотання представника позивача про уточнення позовних вимог; 10.10.2023; 23.10.2023 заперечення представника відповідача ОСОБА_3 на заяву про уточнення позовних вимог; 22.11.2023 клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи та про ознайомлення з матеріалами справи.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_5 та відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.12.2009 №24867471, ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка будинку в АДРЕСА_1 .

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.10.2020 задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третьої особи Органу опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області про виділ частки у праві спільної часткової власності; поділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 ; виділено в натурі ОСОБА_5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою. Судове рішення за результатами розгляду апеляційної інстанції набрало законної сили 16.02.2023.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК Крим або органу місцевого самоврядування, посадових в службових осіб.

Приписами ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За правилами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 25 Загальної декларації прав людини, прийнятою та проголошеною в резолюції 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 10 грудня 1948 року визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10).

Пунктом 1 статті 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року наголошено, що право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Як вбачається з відеозапису, оглянутого судом, позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_1 приїхали до будинку по АДРЕСА_1 та намагалися потрапити на прибудинкову територію, однак відповідачка ОСОБА_2 не допускає їх до будинку та на територію, зазначаючи, що прохід для позивача ОСОБА_5 закритий.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказувала, що замки від брами та дверей до будинку вони не змінювали, однак жодних доказів даного твердження не надала. Відеозапис же свідчить про те, що вона вчиняла перешкоди позивачу у користуванні належною йому частиною будинку та земельної ділянки.

Покликання представника відповідачки ОСОБА_3 на те, що її довірителька з моменту повномасштабного вторгнення рф виїхала за межі України, а тому не чинить перешкод позивачу у користуванні майном, не свідчить про надання позивачу доступу до належної йому частини будинку та земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача повідомляв відповідачів про намір позивача виконувати будівельні роботи щодо відокремлення своїх приміщень в окремий об`єкт та загородження земельної ділянки згідно рішення суду та не чинити перешкод, однак жодної відповіді не отримав.

Відповідачами не надано доказів повідомлення позивача про погодження порядку виконання таких робіт та надання доступу до належного йому майна.

Суд також зазначає, що посилання представника відповідача ОСОБА_3 на відсутність у позивача права власності на частину будинку та земельної ділянки в розумінні ст. 391 ЦК України, не може бути взято до уваги судом, оскільки рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.10.2020 поділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 та виділено в натурі ОСОБА_5 частину житлового будинку і земельної ділянки за даною адресою.

Таким чином, судом встановено, що відповідачі вчиняли позивачу перешкоди у здійснення права власності належною йому частиною будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується вимог про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 відшкодування за понесені позивачем витрати на винаймання житла, то в даному випадку суд керується наступним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях ст.1166 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.

Позивач ОСОБА_5 довів належними та допустимими доказами чинення йому з боку відповідачів перешкод у користуванні належним йому майном. Також він довів, що у зв`язку з цим орендував житло та сплачував грошові кошти відповідно до умов укладених договорів, зокрема:

- за договором оренди квартири АДРЕСА_3 від 01.05.2023, позивач орендував квартиру АДРЕСА_4 , щомісячна плата складала 10500,00 грн.;

- за договором суборенди №01/09 від 01.09.2023, позивач орендував 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , місячна орендна плата складала 30000,00 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявні квитанції про оплату коштів за вказаними вище договорами оренди та суборенди житла, які підтверджують оплату позивачем суми в розмірі 61500 грн., яку останній просить стягнути з відповідачів.

Неправомірність чинення з боку відповідачів перешкод позивачу у користуванні майном, в тому числі частиною будинку, встановлена судом. Незважаючи на поновлення права користування ОСОБА_5 на вселення в жиле приміщення у спосіб, визначений діючим законодавством, позивач має право також на захист цивільного права - відшкодування завданої шкоди, яка полягає у компенсації відповідачами витрат, які позивач вимушений був нести у зв`язку з орендою житла до відновлення його права судом.

Понесені ОСОБА_5 витрати по оренді житла є втратою майнового блага (майновою шкодою), яка завдана внаслідок неправомірних дій відповідачів щодо чинення перешкод у користуванні жилим приміщенням. Відтак, вони несуть цивільно-правову відповідальність по її відшкодуванню на підставі положень ст. 1166 ЦК України.

Посилання сторони відповідачки ОСОБА_3 на те, що позивач проживав у квартирі своїх батьків жодними доказами не доведено.

А тому, вимоги про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 в якості відшкодування понесених ним витрат на винаймання житла коштів в розмірі 61500,00 грн. є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 7678, 81, 82, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 22, 319,321, 383, 391, 1166 ЦК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення задоволити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_5 .

Вселити ОСОБА_5 до будинку АДРЕСА_1 ;

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 передати ОСОБА_5 примірник всіх ключів від вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 ,та воріт до земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в рівних частках на користь ОСОБА_5 завдану шкоду в результаті вчинення перешкод йому у користуванні майном частиною будинковолодіння АДРЕСА_1 ,в розмірі 61500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в рівних частках на користь ОСОБА_5 2147,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_6 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , РНОКППНОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_6 .

ОСОБА_6 , проживає: АДРЕСА_6 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення виготовлено 19.01.2024.

СуддяД. А. Кукса