Справа № 393/550/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року селище Новгородка

Новгородківський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Подліпенця Є.О.,

за участі секретаря судових засідань Гладир К.С.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представники учасників справи:

представник позивачки - адвокат Гупал Р.М.,

представники відповідача адвокат Грідасов Б.Ю., адвокат Савченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в залі суду с-ща Новгородка, в режимі відеоконференції, за допомогою Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС, за участю представника позивачки - адвоката Гупала Р.М., представника відповідачки адвоката Савченко Я.В., в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом вказуючи, що 02.07.2021р. між нею та ОСОБА_2 був укладений письмовий Договір позики №Х020721-01, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 424 050 грн 00 коп., що було еквівалентно 15 420 доларів США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,50 грн). Відповідно до п.1 Договору позики, позичальник зобов`язався повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договором, 15 420 доларів США за курсом продажу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу. Згідно п. 2 Договору позики, сума позики отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п.5 Договору позики, становив 02 січня 2022 року включно. Згідно п.8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, готівкою в м. Харкові. Відповідно до п.9 Договору позики сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором. Згідно п.п. 11, 12 Договору позики забезпеченням виконання позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна автомобіля AUDI комерційний опис А8, шасі (ідентифікаційний номер транспортного засобу) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, тип кузова ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН, колір БІЛИЙ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 04.06.2021 ТСЦ 6342. Відповідно до п.13 договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується позичальнику розписку. Відповідно до п.15.2 договору позики, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики). Згідно п. 15.4 договору позики, у разі невиконання позичальником умов договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за договором позики. Відповідно до ст. 651, 653 та 654 ЦК України, у зв`язку з частковим погашенням заборгованості за позикою, неможливістю позичальника виконати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені договором позики строки та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №1 від 21.01.2022р. до договору позики були внесені зміни в п. 1, 5, 6. Згідно п.1 додаткової угоди №1 були внесені зміни до п.1 договору позики, згідно якого у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 425 339,20 грн, що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 доларів США 28,60 грн) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 14 872 долари США. Відповідно до п.1 договору позики, позичальник зобов`язалася повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договором, буде відповідати еквіваленту 14 872 долари США, за курсом їх продажу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу. Згідно п.3 додаткової угоди №1 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №1, становив 02.07.2022р. включно. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 21.01.2022р., написаною власноруч позичальником. Відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів, погодженому у п.5.5 додаткової угоди №1, відповідач мала повернути позику частинами, а саме: до 02.02.2022 17 589,00 грн (еквівалент 615 доларів США); до 02.03.2022 - 17 589,00 грн (еквівалент 615 доларів США); до 02.04.2022 - 17 589,00 грн (еквівалент 615 доларів США); до 02.05.2022 - 17 589,00 грн (еквівалент 615 доларів США); до 02.06.2022 - 17 589,00 грн (еквівалент 615 доларів США); до 02.07.2022 337394,20 грн (еквівалент 11797 доларів США). Відповідач не дотрималася умов договору позики та додаткової угоди №1, заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вжила, позику позивачу не повернула. Отже, відповідачка умисно ухиляється від виконання покладених на неї договором позики та додатковою угодою №1 зобов`язань та повернення боргу. Викладені обставини підтверджуються: договором позики №Х020721-01 від 02.07.2021р.; додатковою угодою №1 від 21.01.2022р.; розпискою про отримання грошових коштів від 21.01.2022р. Таким чином, відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за договором позики і до теперішнього часу в повному обсязі не виконала свої обов`язки, порушивши умови договору позики та ч.1 ст. 1049 ЦК України щодо строків повернення суми боргу, завдавши таким чином матеріальні втрати позивачеві. Пунктом 10 Договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми позики за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Розрахунок штрафних санкцій за неповернення позики здійснювався відповідно до вимог чинного законодавства, по 23.02.2022р. Відповідно до договору позики, враховуючи, що відповідач не здійснювала погашення заборгованості за договором позики, остання мала сплатити: до 02.02.2022 17589,00 грн (еквівалент 615 доларів США) та відповідно згідно розрахунків, за період з 03.02.2022 23.02.2022: - інфляційні збитки, складають 281,42 грн; сума відсотків за користування грошовими коштами складає 28,91 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 85 067,84 грн. У разі визначення у зобов`язанні грошового еквівалента в іноземній валюті сума, що підлягає сплаті за цим зобов`язанням, визначається у гривні за офіційним курсом відповідної валюти, встановленими НБУ, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до договору позики та додаткової угоди №1, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларову еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення платежу за цим договором. Враховуючи, що позика не повернута до цього часу, та оскільки відповідачка не виконала зобов`язання у строк, встановлений договором та розпискою, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день подання позову. Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» курс гривні до долара США станом на 22.08.2023р. (дата подачі позову) становив 38,25 грн, а тому сума основного боргу становить 568854,00 грн (14872 долари США*38,5 грн). В зв`язку з цим, просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на свою користь заборгованості за договором позики №Х020721-01 від 02.07.2021 з додатковою угодою №1 від 21.01.2022 у сумі 654 232 грн. 17 коп., з яких: 568 854 грн. сума основного боргу; 281,42 інфляційні збитки; 28,91 грн. 3% річних; 85 067,84 грн. пеня за несвоєчасне повернення позики, так як відповідачка не виконала умови договору позики та не повернула отриманні нею кошти.

Ухвалою судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 30.08.2023 року по даній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачці визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам.

Також відповідачці разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2023 року продовжено проведення підготовчого провадження по даній цивільній справі на 30 днів.

Під час підготовчого провадження стороною відповідача у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзиву з відповідними доказами не надано.

Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Між тим ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2023 року в задоволенні клопотання представника відповідачки адвоката Грідасова Б.Ю. про зупинення провадження по даній цивільній справі відмовлено, також стороні відповідача було відмовлено у прийняті додаткових доказів, які не були без поважних причин надані суду в підготовчому провадженні.

Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 29.01.2024 року в задоволенні клопотання представника відповідачки адвоката Савченко Я.В. про повернення зі стадії судового розгляду до стадії підготовчого провадження по даній цивільній справі відмовлено.

Також, стороною відповідача заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень з копіями додатків, яке ухвалою суду 21.02.2024 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до протоколу судового засідання, було задоволено в частині долучення до матеріалів справи письмових пояснень представника відповідачки від 21.02.2024р., клопотання про долучення копій додатків до матеріалів справи залишено без розгляду, та повернуто письмові докази заявнику, як такі, що подані з пропуском процесуального строку без поважних причин, а також судом було визнано явку позивачки в судове засідання обов`язковою для дачі особистих пояснень, про що останню було викликано судовою повісткою про виклик.

Представник відповідача адвокат Савченко Я.В. долучила 21.02.2024р. до матеріалів справи письмові пояснення, в яких вказала, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки 02.07.2021р. між сторонами укладено договір позики №Х020721-01 та згідно вказаного договору позивачка передала у власність відповідачці грошові кошти в сумі 424050,00 грн, що є еквівалентом 15 420 доларів США, в свою чергу позивачка зобов`язувалась повернути кошти до 01.01.2022р. та сторони домовились, що позика є безпроцентною. Того ж дня, на виконання умов договору позики, в якості забезпечення зобов`язань за договором позики, між сторонами було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В., який зареєстровано в реєстрі за №1095. Предметом застави є рухоме майно, а саме: автомобіль марки AUDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить відповідачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 від 04.06.2021р. ТСЦ 6342. Вказаний предмет застави оцінений сторонами в сумі 605 000,00 грн, що на дату укладення договору застави складає 22 000,00 доларів США. Окрім договору позики позивачка посилається також на додаткову угоду №1 до договору позики №Х020721-01 від 21.01.2022р. та стверджує, що відповідачка не дотримувалась умов договору позики та додаткової угоди, заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вживала, позику не повернула та умисно ухилялась від виконання покладених на неї договором позики та додатковою угодою зобов`язань та повернення боргу. Проте, звертає увагу суду на те, що лише після отримання відповідачкою позовної заяви з додатками, відповідачці стало відомо, що 21.02.2022р. між сторонами нібито було підписано зазначену позивачем додаткову угоду. А тому, відповідачка стверджує, що дану додаткову угоду не укладала і не підписувала, волевиявлення на те не мала, розписку про отримання грошових коштів від 21.01.2022р. також не писала і нікому не надавала, кошти, згідно даної розписки від ОСОБА_1 не отримувала. Твердження позивача, що підставою для підписання додаткової угоди стала необхідність внесення змін до п. 1, п.5, п. 6 договору позики, у зв`язку з неможливістю позичальником виконувати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені договором строки та у зв`язку зі зміною курсу долара США до гривні є хибними та надуманими самою позивачкою. Домовленостей чи навіть будь-яких розмов щодо необхідності змінення діючих умов договору позики не було, а сам факт існування укладної між сторонами додаткової угоди не визнається відповідачем повністю, адже умови даної додаткової угоди, істотно змінюють умови договору позики (створюють невигідні умови) та призводять до відповідних негативних правових наслідків для позичальника (відповідачки). Згідно п.3 додаткової угоди до договору позики, відповідачка перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій погодила наступну умову: «Що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватись при майбутньому повернені позики». Проте, дана умова не відповідає здоровому глузду, так як згідно розрахунку виплат по поверненню сум позики, ОСОБА_2 залишилось повернути кошти у розмірі 16 493 грн, що є еквівалентом 452 доларів США. Станом на грудень 2023 року, відповідачкою було повернуто позивачці кошти на загальну суму 14 968 доларів США. На підтвердження повернення коштів позивачу у розмірі 13 155 доларів США, у відповідачки наявні розписки, які відповідно до п. 13 договору позики є єдиним належним підтвердженням виконання зобов`язання за договором позики щодо повернення позики або її частини належним чином. Так, відповідачкою було повернуто частину позики на підставі: розписки від 03.08.2021р. на суму 200 доларів США; розписка від 02.09.2021р. на суму 800 доларів США; розписка від 05.10.2021р. на суму 800 доларів США; розписка від 10.11.2021р. на суму 3000 доларів США; розписка від 10.12.2021р. на суму - 2700 доларів США; розписка від 21.01.2022р. на суму 2655 доларів США; розписка від 15.02.2022р. На суму 3000 доларів США. Крім того, чоловіком відповідача ОСОБА_3 було здійснено декілька платежів шляхом перерахування коштів на банківську картку номер № НОМЕР_4 (номер карткового рахунку № НОМЕР_5 ), отримувачем якої є ОСОБА_1 . Відповідно до нижче зазначених платіжних інструкцій від 01.12.2022р. та 07.02.2023р., на банківську картку стягувача ОСОБА_1 було здійснено переказ коштів на загальну суму 66 300 грн, що є еквівалентом 1 813 доларів США по поверненню частини суми позики: платіжна інструкція №1/27069 від 01.12.2022р. на суму 14 000,00 грн, що є еквівалентом 383 долара США; платіжна інструкція №1/766735 від 01.12.2022р. на суму 15 000,00 грн, що є еквівалентом 410 долара США; платіжна інструкція №1/805258 від 01.12.2022р. на суму 12300,00 грн., що є еквівалентом 336 долара США; платіжна інструкція №1/830448 від 07.02.2023р. на суму 14000,00 грн, що є еквівалентом 383 доларів США; платіжна інструкція №1/855409 від 07.02.2023р. на суму 11000,00 грн, що є еквівалентом 301 долара США. Після того, як відповідачці стало відомо про те, що нею нібито підписано додаткову угоду та написано розписку, яку вона насправді не писала, ОСОБА_2 , 06.10.2023р. звернулася на лінію «102» з заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме шахрайські дії з боку групи осіб, направлені на протиправне заволодіння її майном та грошовими коштами у розмірі 654 232 грн 17 коп. Та надала докладне пояснення по факту кримінального правопорушення та осіб, що його вчинили. На виконання вимог ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.12.2023р., відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви ОСОБА_2 09.01.2024р. внесено до ЄРДР за №0000041 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. 30.01.2024р. старшим слідчим СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області капітаном поліції Дорожінською Я., в рамках зазначеного кримінального провадження №0000041 від 09.01.2024р. витребувано оригінали документів для долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів, в тому числі і оригінали вказаних розписок. Водночас, у зв`язку із вищенаведеним, безпідставними є також нарахування та стягнення з відповідачки розрахованих штрафних санкцій, а саме: розрахунок інфляційних збитків, відсотків за користування грошовими коштами та неустойка (пеня).

Крім того, ухвалою суду 22.05.2024 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до протоколу судового засідання, за клопотанням представника відповідачки було витребувано у позивачки оригінали договору позики, додаткової угоди та розписка, а також судом визнано явку відповідачки обов`язковою у наступне судове засідання для дачі пояснень по справі, про що останню викликано в судове засідання судовою повісткою про виклик.

Також, ухвалою суду 04.09.2024 року, яка не була оформлена окремим процесуальним документом, а була занесена до протоколу судового засідання, представнику відповідачки було відмовлено у задоволенні клопотання щодо визнання поважними причин пропуску надання доказів по справі та долучення до матеріалів справи документів (розписок), що не були надані суду вчасно під час підготовчого провадження у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк.

Позивачка ОСОБА_1 під час розгляду справи позов по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Також суду додатково пояснила, що 21.01.2022 року між нею та відповідачкою було укладено додаткову угоду №1 до договору позики №Х020721-01, оскільки кошти відповідачкою у строки встановлені у договорі позики повернуті не були. Крім того, вказала, що визнає ту обставину, що чоловіком відповідачки на її картковий рахунок по умовам додаткової угоди було повернуто десь 1800 доларів США, проте, вона про це дізналася вже після звернення з позовом до суду.

Проте, в останнє судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляла, з відповідними заявами та клопотаннями до суду не зверталася.

Представник позивачки адвокат Гупал Р.М. у судовому засідання позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідачка ОСОБА_2 під час розгляду справи позов по вищезазначеним підставам не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні. Також суду додатково пояснила, що вважає позивачку шахрайкою і вона вимагає від неї кошти. Так, дійсно 02.07.2021 року між нею та позивачкою було укладено договір позики, який вона у вказані в договорі позики строки своєчасно не виконала повністю, оскільки розпочалася війна. Але згодом всі кошти повернула, що підтверджено відповідними розписками. Додаткової угоди №1 до договору позики від 21.01.2022р. нею не укладалось з позивачкою та будь-яких інших документів вона не підписувала і розписку не писала про отримання коштів. Заборгованості у неї перед позивачкою немає, в зв`язку з чим просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Проте, в останнє судове засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляла, з відповідними заявами та клопотаннями до суду не зверталася.

Представник відповідачки адвокат Савченко Я.В. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила в їх задоволенні відмовити, а заявлені стороною позивача судові витрати на правничу допомогу вважає не підтверджені в передбаченому законом порядку.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд завершив розгляд справи у відсутність нез`явившихся сторін.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, письмові докази, розглянувши позовну заяву та письмові пояснення представника відповідачки, суд прийшов до наступного.

Так, згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що 02.07.2021р. між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений письмовий Договір позики №Х020721-01, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 424 050 грн 00 коп., що було еквівалентно 15 420 доларів США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,50 грн) (а.с. 16-17, 191-192).

Відповідно до п.1 Договору позики, позичальник зобов`язався повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договором, 15 420 доларів США за курсом продажу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу.

Згідно п. 2 Договору позики, сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання договору в повному обсязі.

Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п.5 Договору позики, становив 02 січня 2022 року включно.

Згідно п.8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, готівкою в м. Харкові.

Відповідно до п.9 Договору позики сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором.

У разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник сплачує позикодавцю неустойку в розмірі 1% від суми займу за кожен календарний день існування простроченої заборгованості (п.10 договору).

Згідно п.п. 11, 12 Договору позики забезпеченням виконання позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна автомобіля AUDI комерційний опис А8, шасі (ідентифікаційний номер транспортного засобу) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, тип кузова ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН, колір БІЛИЙ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 04.06.2021 ТСЦ 6342.

У випадку повернення суми позики, визначеної в п.1 даного договору, позичальником готівкою, позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику розписку. Факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця. Наявність зазначеної заяви у позичальника є єдиним належним підтвердженням виконання ним зобов`язання за цим договором щодо повернення позики або її частини належним чином (п.13 договору).

Відповідно до п.15.2 договору позики, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями договору позики ( в тому числі щодо своєчасного повернення позики).

Згідно п. 15.4 договору позики, у разі невиконання позичальником умов договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за договором позики.

Із наданих позивачкою доказів, 21.01.2022р. між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено додаткову угоду №1 до договору позики №Х020721-01від 02.07.2021р. (а.с. 18, 193), якою за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в п. 1, 5, 6 договору, виклавши їх в наступній редакції:

п.1 позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 425 339,20 грн, що є еквівалентом 14 872 долари США, за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,600 грн.), встановленим на момент укладення даного договору, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно з визначеними цим договором умовами. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором, буде еквівалентом 14 872 долари США 00 центів за курсом їх продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 15.06.2022. За домовленістю сторін позика є безпроцентною;

п.5.5 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 договору відповідно до: 02.02.2022 17 589,00 грн (еквівалент 615 доларів США); до 02.03.2022 - 17 589,00 грн (еквівалент 615 доларів США); до 02.04.2022 - 17 589,00 грн (еквівалент 615 доларів США); до 02.05.2022 - 17 589,00 грн (еквівалент 615 доларів США); до 02.06.2022 - 17 589,00 грн (еквівалент 615 доларів США); до 02.07.2022 включно 337394,20 грн (еквівалент 11797 доларів США).

Сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди, на підтвердження чого позичальник надав позикодавцю власноруч написану ним розписку (п.3 додаткової угоди).

Всі інші умови зазначеного договору, не змінні в цій угоді, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують щодо них свої зобов`язання (п.4 додаткової угоди).

Строк дії продовжено до 02.07.2022 (п.5 додаткової угоди).

Ця угода набирає чинності з 21.01.2022 року та діє до 02.07.2022 року (п.6 додаткової угоди).

Зі змісту розписки від 21.01.2022 року, ОСОБА_2 отримала позику від ОСОБА_1 в сумі 425 339,20 грн, що є еквівалентом 14 872 долари США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,600 грн.) згідно договору позики №Х020721-01 від 02.07.2021р. Зобов`язалася повернути вказану суму ОСОБА_1 в строк 02.07.2022 включно (а.с.19, 194).

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України).

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст.651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

У тексті договору позики від 19.11.2021 сторони двічі, а саме у п. 1 та п. 9, погодили, що повернення позики відбуватиметься у гривневому еквіваленті відповідної суми в доларах США станом на дату здійснення платежу.

Одночасно суд враховує, що у графіку повернення позики (п. 5 договору) сторони також зафіксували доларовий еквівалент суми позики, який має бути повернутий в кожний майбутній період.

Тобто, дійсна воля сторін була спрямована на повернення суми позики в національній валюті України, розмір якої має визначатись як еквівалент відповідної суми в доларах США за курсом продажу останнього в АТ КБ «Приватбанк» станом на день здійснення платежу.

Вказаний порядок визначення розміру зобов`язання відповідає положенням ст. 524, 533 ЦК України та не суперечить вимогам (засадам) справедливості, добросовісності, розумності та усталеній практиці у сфері цивільних відносин.

Як встановлено, сторони в судовому засіданні визнали, що дійсно 02.07.2021 року уклали договір позики №Х020721-01 на суму грошових коштів в розмірі 424050,00 грн, що є еквівалентом 15 420 долари США, за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,500 грн.), які відповідачка зобов`язувалась повернути до 01.01.2022р., згідно з визначеними цим договором умовами.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Крім цього, дана обставина підтверджена самим договором позики, який укладений у письмовій формі та містить особисті підписи сторін.

Щодо укладення додаткової угоди №1 до договору позики №Х020721-01 від 02.07.2021р., то як зазначалося вище, сторона відповідача категорично заперечувала її укладення, оскільки такого волевиявлення відповідачка не мала та не підписувала як додаткову угоду так і розписку про отримання коштів від 21.01.2022р. також не писала та кошти, згідно даної розписки від ОСОБА_1 не отримувала. Вважає дії позивачки з цього приводу шахрайськими.

Проте, під час розгляду справи, жодних доказів щодо шахрайських дій позивачки при укладанні між сторонами додаткової угоди №1 до договору позики чи написанні розписки відповідачкою про отримання коштів від позивачки суду надано не було. Будь-яких клопотань про призначення відповідної почеркознавчої експертизи стороною відповідача не заявлялось.

Між тим, посилання стороною відповідача, на відповідні розписки, як на підставу спростування доводів сторони позивача судом до уваги не беруться, оскільки зазначені розписки у передбачений цивільно процесуальним законом спосіб стороною відповідача надані суду не були.

Крім того, в ході судового розгляду судом встановлено, що сторонами визнано, що відповідачка повернула позивачці 66 300 грн, що є еквівалентом 1 813 доларів США в рахунок сплати позики та вказана обставина у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Будь-яких інших доказів на підтвердження повернення позивачці суми позики відповідачкою не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

Позивачка пред`явила вимогу про стягнення заборгованості за позикою (сума основного боргу) в розмірі 568 854,00 грн. Вимога про стягнення заборгованості за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» станом на час ухвалення рішення позивачкою не заявлялась.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки докази свідчать про те, що відповідачка через неналежне виконання умов договору позики має заборгованість, яка до теперішнього часу не погашена.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

За ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин розмір заборгованості відповідачки за позикою складає 502 554,00 грн. (568 854,00 грн. 66 300,00 грн).

А тому, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд стягує з відповідачки на користь позивачки заборгованість за позикою в розмірі 502 554,00 грн.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи неповернення ОСОБА_2 позивачці частини суми позики станом на день подачі даного позову, відповідачка вважається такою, що прострочила зобов`язання.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначеною нормою передбачено особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Частина 1 ст.546 ЦК України визначає види забезпечення виконання зобов`язання, а неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток, право довірчої власності.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно п. 18 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від. 15.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

На основі зазначеного, приймаючи до уваги, що сума основного боргу відповідачкою не сплачена, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки інфляційних втрат за договором позики у розмірі 281,42 грн., трьох процентів річних від простроченої суми за договором позики у розмірі 28, 91 грн.; пені за несвоєчасне повернення позики 85 067, 84 грн., також підлягають задоволенню.

В частині розподілу судових витрат, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 542,32 гривень.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 5 879 грн (89,86 % задоволених вимог від 6 542,32 грн. сплаченого судового збору).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 88 203, 21 грн. суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилами встановленими ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником позивачки надано копії договору №б/н про надання правової допомоги від 12.09.2022р., додатку до договору про надання правової допомоги б/н від 12.09.2022р. між ОСОБА_1 та адвокатом Гупалом Р.М. від 21.08.2023р., відповідно до якого орієнтовна вартість наданих послуг (без участі у судових засіданнях) становить 20 000 грн. та визначено додаткові витрати за участь адвоката в судових засіданнях у розмірі 3350,00 гривень за кожний день засідань, а також у разі прийняття рішення по справі на користь позивача, він має сплатити додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених позовних, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1145217, попередній розрахунок вартості однієї години надання послуг на правову допомогу, акту наданих послуг від 22.08.2023р., рахунку-фактури №б/н від 22.08.2023р. до акту наданих послуг від 22.08.2023р.

За правилами оцінки доказів, встановлених ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).

Суд, з урахуванням вказаних правових висновків вважає, що за своєю правовою природою договір про надання правових послуг укладається лише в інтересах сторін цього договору, а тому в частині розміру понесених стороною витрат він не є обов`язковим для третіх осіб у разі, якщо він виходить поза межі вимог співмірності, які визначені у нормі ч. 4 ст. 137 ЦПК України, яка передбачає, що: розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно до п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З аналізу даної правової норми можна прийти до висновку, що гонорар адвоката може визначатися або у фіксованому розмірі або ж у вигляді погодинної оплати.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до комплексних договорів, які містять умови договорів про надання послуг та про правове представництво.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до позовної заяви представник позивача просить суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 88 203,21 грн.

При цьому відповідно до акту наданих послуг, а також рахунку-фактури №б/н від 22.08.2023р. до акту наданих послуг від 22.08.2023р. вбачається, що послуги наданні на загальну суму 16 080,00 грн.

Представник відповідачки в судовому засіданні усно заперечувала щодо розміру заявлених витрат на правничу допомогу, оскільки вони є необґрунтованими та непідтвердженими.

При цьому, критерії співмірності витрат на професійну правничу допомогу визначені частиною 4 статті 137 ЦПК України та загальною нормою ст. 11 ЦПК України.

Згідно з частиною 6статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Тобто, у положеннях частин 5 та шостої статті 137 ЦПК України знайшов своє втілення принцип змагальності, згідно з яким на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Вказаний правовий висновок був висловлений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, від 08.06.2022 у справі №357/380/20.

Таким чином, беручи до уваги характер виконаної адвокатом роботи під час підготовки документів, складення позовної заяви та представництво інтересів позивачки в суді, подання заяв, доказів, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви адвоката Гупала Р.М., який діє в інтересах позивачки про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, та враховуючи, що представник відповідачки заперечував, щодо стягнення правової допомоги в такому розмірі, оскільки вважає, що вказані адвокатом витрати є необґрунтованими та не підтвердженими, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 16 080, 00 грн.

На підставі ст.ст. 526, 546, 549, 598, 599, 625, 626, 631, 638, 639, 651, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 19, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 254 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) заборгованість за договором позики №Х020721-01 від 02.07.2021 з додатковою угодою №1 від 21.01.2022 року у сумі 587 932 грн 17 коп., з яких: 502 554 грн сума основного боргу; 281,42 інфляційні збитки; 28,91 грн 3% річних; 85 067,84 грн пеня за несвоєчасне повернення позики.

В решті частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 879 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 080 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.10.2024 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Копію рішення вручити (направити) сторонам та їх представникам.

Суддя Є. ПОДЛІПЕНЕЦЬ