ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8882/24 Справа № 183/699/24 Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу (суддя першої інстанції Оладенко О.С),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу залишено без розгляду.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було порушено норми процесуального права.

Зазначає, що нею 18.06.2024 року була подана заява через систему «Електронний суд» про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті.

ОСОБА_2 просив ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Від представника відповідачів ОСОБА_5 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, щопозивачка була належним чином повідомлена про час та місце проведення обох судових засідань, відповідні докази наявні в матеріалах справи. Позивач та її представник, ОСОБА_2 , мають зареєстровані кабінети в ЄСІТС «Електронний суд», тому мали можливість ознайомитись з повістками, котрі також направлялись в електронні кабінети учасників справи.

ОСОБА_5 просила оскаржувану ухвалу залишити без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_5 доводи своєї апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи позовну заяву без розгляду на підставі п.3 ч.1ст 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка та її представник, будучи належним чином належним чином повідомлена повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомили про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи;

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК (в редакції статті, яка діяла на момент постановлення ухвали) України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи;

Правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання (заяви) про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина 2 статті 211 ЦПК України).

Оскільки відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України підставою залишення позову без розгляду є повторна неявка належним чином повідомленого позивача у судове засідання, відповідно законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності (неповажності) причин неявки позивача до суду залежно від того, яка це неявка: перша чи повторна. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Близький за змістом висновок сформульований у постановах Верховного Суду: від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21 (провадження № 61-2956 св 22), від 09 листопада 2023 року у справі № 753/114/22 (провадження № 61-6264 св23).

Такі наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Відповідно, навіть за наявності доказів поважності причин неявки позивача суд повинен залишити позовну заяву без розгляду. Вказана норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи (див.: постанову Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 295/13823/14-ц (провадження № 61-17140 св 21)).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2024 року було відкрито провадження за вказаним позовом та призначено підготовче засідання на 18 березня 2024 року о 10 годині 00 хвилин.

18 березня 2024 року позивачкою до суду першої інстанції було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із не отримання відзиву від відповідачів.

Також з матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2024 року від представника відповідачі надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю адвоката в іншому судовому процесі.

18 березня 2024 року розгляд справи було відкладено на 30 квітня 2024 року о 10 годину 00 хвилин.

30 квітня 2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відкладення призначеного засіданні на 30 квітня 2024 року на іншу дату у зв`язку із її хворобою, а також просила надати можливість її представнику ОСОБА_6 , приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

30 квітня 2024 року розгляд справи було відкладено на 18 червня 2024 року на 13 годину 00 хвилин.

Згідно протоколу судового засідання від 18 червня 2024 року, суд о 13:11:37 видалився до нарадчої кімнати.

Матеріалами справи встановлено, що згідно вхідного штемпеля суду першої інстанції, 18 червня 2024 року о 13 годині 08 хвилин від ОСОБА_1 до місцевого суду надійшла заява про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті іншу дату.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що залишаючи позову заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов поспішного висновку, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивачка до постановлення оскаржуваної ухвали надіслала заяву про відкладення справи та призначення справи до розгляду по суті, проте в даному випадку, канцелярія суду своєчасно не надала заяву головуючому для її розгляду у судовому засіданні, що у свою чергу призвело до постановлення ухвали, яка не відповідає нормама процесуального права.

Також колегія суддів вважає, що слушними доводи скарги, стосовно відключення світла та її хвороби, що вона підтвердила належними доказами під час подання скарги.

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки залишив поза увагою зазначені вище обставини.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених частиною 1 статті 379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 379, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити.

Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 3 жовтня 2024 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи