Провадження № 2/317/844/2024
Справа № 317/2638/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.,

при секретарі Демко К.І.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, третя особа: Держава України в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування і прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_5 в особі свого представника адвоката Ковальова Д.В., звернулась до суду з позовом до ГУНП в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, третя особа: Держава України в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування і прокуратури. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 листопада 2013 року Веселівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001067 було внесені відомості про вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.191, ч. 3 ст.191, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст.358, ч. 4 ст. 358 КК України. За версією органу досудового розслідування Шевченко (на момент внесення відомостей до ОСОБА_6 в період часу з 03 серпня 2010 року до 09 липня 2013 року, перебуваючи на посаді бухгалтера-касира Веселівського відділення ПАТ КБ «Правекс Банк», неодноразово викрадала з рахунків фізичних осіб грошові кошти на загальну суму 8906 грн. 82 коп.

Після завершення досудового розслідування обвинувальний акт органом досудового розслідування спрямований до Веселівського районного суду Запорізької області, вироком якого 21 листопада 2014 року ОСОБА_7 засуджена до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням, управлінням, доставкою та зберіганням цінностей терміном на два роки. Відповідно до ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнена від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо вона не вчинить нового злочину протягом трьох років, з покладенням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

19 січня 2015 року Апеляційним судом Запорізької області за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження вирок суду першої інстанції змінений в мотивувальній частині. В іншій частині вирок залишений без змін.

01 липня 2015 року за результатами касаційного розгляду кримінального провадження ухвала Апеляційного суду Запорізької області скасована Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ. Провадження направлене на новий апеляційний розгляд.

15 вересня 2015 року за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження вирок Веселівського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_8 скасований, провадження направлене на новий судовий розгляд в суд першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

30 серпня 2016 року за результатами судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_8 виправдана вироком Михайлівського районного суду Запорізької області.

21 листопада 2016 року за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження вирок суду першої інстанції скасований Апеляційним судом Запорізької області. Кримінальне провадження спрямоване до суду першої інстанції для повторного судового розгляду.

20 травня 2021 року за результатами судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_8 виправдана вироком Василівського районного суду Запорізької області.

11 листопада 2021 року за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження вирок Василівського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_8 залишений без змін, а апеляційна скарга прокурора - без задоволення.

Виходячи з викладеного, в період часу з 26 листопада 2013 року до 11 листопада 2021 року до позивачки були застосовані заходи кримінально-правового характеру, тобто вона перебувала під слідством та судом.

Позивачка вважає, що внаслідок описаних вище дій слідчих та прокурорів у кримінальному і провадженні, а також внаслідок більш ніж тривалого (вісім років) розгляду кримінального і провадження їй завдано моральну шкоду. Оскільки на сьогодні за результатами і досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 0001067 беззаперечно встановлено, що склад будь-якого кримінального і правопорушення в діях позивачки відсутній, заходи обмеження її прав протягом восьми років застосовувались до позивачки безпідставно. Хоча звинувачена вона була за п`ятьма статтями Кримінального кодексу України, вчинення протиправних дій відносно особи саме по собі тягнуть моральні страждання та переживання саме у зв`язку з порушенням передбачених законодавством прав. Однак, ці страждання суттєво збільшуються, коли права особи обмежуються саме правоохоронними органами, які покликані ці права захищати, та ще й у відношенні жінки.

У зв`язку з викладеним позивачка вважає, що діями органу дізнання та досудового слідства у вигляді незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, їй була завдано моральної шкоди пов`язаної з незаконним пред`явленням обвинувачення протягом 95 місяців та 16 днів та враховуючи конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок притягнення позивачки до кримінальної відповідальності, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди складає 729 розмірів мінімальної заробітної плати та становить 5 832 000 грн., обґрунтовуючи вказаний розмір висновком судово-психологічної експертизи № 10339 від 02.05.2024, а також просила стягнути судові витрати по справі в загальному розмірі 234 000 грн.

Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2024 позовну заяву ОСОБА_5 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

Від учасників справи надійшли такі заяви по суті справи:

14.06.2024 ГУНП в Запорізькій області надало відзив на позовну заяву в якому просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що позивачкою невірно визначено загальний час перебування під слідством, зокрема вказали на те, що загальний строк перебування позивачкою під слідством складає 108 місяців, і відповідно розмір моральної шкоди складає 766 800 грн. (108 * 7100). На думку відповідача відсутні докази для задоволення позову більшому розмірі. Також заперечували проти розміру судових витрат визначених позивачем, оскільки позивачем не надано належних доказів понесення відповідних витрат, зокрема на правову допомогу адвоката.

28.06.2024 Державна казначейська служба в особі представника ОСОБА_9 , надала заперечення на позовну заяву в якому просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки розрахунок наведений позивачем є хибним, у зв`язку з чим позов не обґрунтовано.

09.07.2024 Запорізькою обласною прокуратурою надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позов ОСОБА_5 не підлягає задоволенню оскільки позивачкою та її представником не надано належних доказів в підтвердження розміру моральної шкоди, яку вони просять стягнути. На переконання прокурора у цій справі моральна шкода становить 147 946,67 грн. тобто 92,47 розмірів мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду.

Позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_1 не скористались можливістю надати суду відповідь на відзови відповідачів.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 17.07.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник ГУНП в Запорізькій області Трішина А.М. в судовому засіданні підтримала доводи викладені у відзові та просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник Запорізької обласної прокуратури Шевченко А.Ю. в судовому засіданні зазначив, що підтримує викладену у відзові позицію щодо відмови у задоволенні позову.

Представник Державної казначейської служби України Фокіна А.В. проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 06.12.2014 уклали шлюб, який було зареєстровано ВДРАЦС Веселівського РУЮ у Запорізькій області та складено актовий запис № 100. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 набула прізвище ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.12.2014. (а.с. 15)

26.11.2013 в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження № 0001067 за ч. 2 ст. 358 КК України. Пізніше до вказаного кримінальна провадження були приєднані інші кримінальні провадження. (а.с. 162-174).

28.02.2014 ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні за № 0001067 за ч.ч. 2, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1. 3 ст. 191 КК України. (а.с. 162-163).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так сторонами по справі визнається той факт, що позивачка ОСОБА_8 дійсно перебувала від слідством та судом по кримінальному провадженню №0001067 від 26.11.2013.

Відповідно до копії листа виконуючого обов`язки керівника Мелітопольської окружної прокуратури Кісільчак С. від 09.02.2024 № 55-27-24 про те, що 28.02.2014 обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0001067 відносно ОСОБА_10 за ч.ч. 2, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1. 3 ст. 191 КК України направлено до Веселівського районного суду Запорізької області (а.с. 19).

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 20.05.2021 ОСОБА_8 визнано невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, відомості про якій були внесені до ЄРЖР за № 0001067 від 26.11.2013, та виправдано її у зв`язку з недоведеністю вчинення нею вказаних кримінальних правопорушень, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11.11.2021 вирок Василівського районного суду Запорізької області від 20.05.2021 відносно ОСОБА_8 залишено без змін. (а.с. 66-84)

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 перебувала під слідством та судом з 28.02.2014 (пред`явлення підозри ОСОБА_10 ) по 11.11.2021 (набрання виправдувальним вироком законної сили), що загалом складає 92 місяці і 14 днів.

Положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

В межах спірних відносин таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Механізм застосування положень вказаного Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131 (зі змінами та доповненнями) (далі Положення).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п. 1 ст. 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

У ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, про зазначалося позивачем у позовній заяві.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також досліджені в судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позивачка, перебуваючи під слідством та судом протягом 92 місяців та 14 днів, дійсно зазнала моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, що надає позивачці право на отримання компенсації на підставі положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, відповідно до частин 2-3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент звернення до суду (20.05.2024).

З урахуванням викладеного, розмір відшкодування слід розраховувати виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 2 грудня 2015 р. у справі № 6-2203цс15.

Аналогічні роз`яснення надані й в абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 квітня - 8000 гривень.

Відтак, саме виходячи із вищевказаного розміру мінімальної заробітної плати слід обчислювати розмір моральної шкоди відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Отже, в даному випадку мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_5 , суд визначає з урахуванням часу перебування позивача під слідством та судом 92 місяці 14 днів та виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на час розгляду справи за кожен місяць.

При цьому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 254 ЦК України, а також того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» обчислення розміру моральної шкоди провадиться виходячи саме із кількості місяців, врахуванню судом підлягає кількість повних місяців перебування позивача під слідством та судом, що складає 92 місяці.

Отже, мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає компенсації позивачеві, становить 736 000 грн. (8000 грн. х 92 місяці).

Щодо розміру моральної шкоди, яка є достатньою для компенсації позивачці суд приходить до наступних висновків.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до позицій Верховного Суду та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові від 22.07.2018 по справі №158/2689/16-ц та ухвалах від 04.02.2015 по справі №6-3918св15, від 04.06.2015 по справі №6-13880св15, від 08.07.2015 по справі №6-9234св15 при розгляді справ даної категорії суд має спершу визначити мінімальний розмір моральної шкоди згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону, якщо ж є підстави для стягнення такої шкоди у більшому розмірі, позивач повинен обґрунтувати такий розмір відповідними мотивами та обставинами з обов`язковим посиланням на належні, допустимі та достатні докази.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Стягнення суми моральної шкоди у розмірі, більшому, ніж визначений законодавством призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд враховує висновок судово-психологічної експертизи № 10339 від 02.05.2024 проведеної ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» (а.с. 91-99) та приходить до висновку про те, що належним розміром відшкодування спричиненої ОСОБА_5 моральної шкоди є 836 000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

В силу положень п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в даній справі не справляється, та він відноситься на рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 200000 грн.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в загальному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, кількості судових засідань, суд вважає доцільним стягнути з відповідачів на користь позивача витрати за надання правової допомоги в сумі 15000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та обсягу виконаної адвокатом роботи..

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат на проведення судово-психологічної експертизи слід покласти на відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто: 836000/5832000х100 = 14,33% або 4872,20 гривні (34000 х 14,33%).

Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з ГУНП в Запорізькій області та Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_5 судові витрати по справі у розмірі по 9936,10 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, б. 29, ), Запорізької обласної прокуратури (69057, м. Запоріжжя, вул.. Матросова, 29а, ), третя особа: Держава в особі Державної казначейської служби України (04014, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ), про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування і прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 836 000 (вісімсот тридцять шість тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_5 судові витрати по справі в розмірі по 9936 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять шість) грн. 10 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 02.10.2024.

Суддя Р.В. Мінгазов