Справа № 142/218/23
Провадження № 22-ц/801/324/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гринишина А. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Собцевої А. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Конякін Михайло Сергійович, на ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Гринишиної А. А. в залі суду в смт Піщанка Вінницької області,

за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Конякіна Михайла Сергійовича про забезпечення позову в цивільній справі № 142/218/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, застосування наслідків позбавлення батьківських прав,

встановив:

У грудні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Конякін Михайло Сергійович звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству Оборони України здійснювати платежі ОСОБА_2 , що пов`язані з отриманням одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, право на яку виникло у нього в зв`язку з смертю сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву обґрунтував тим, що предметом позову є позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, яке виникло у нього в зв`язку зі смертю сина. Зазначає, що до винесення рішення суду у ОСОБА_2 є всі права на отримання цієї допомоги, чим він може скористатися і це призведе до того, що рішення суду неможливо буде виконати. Вказує, що 21.12.2023 після проведення консультації під час процедури вирішення спору за участю судді, стало відомо з Вінницького обласного ТЦК та СП, що 19.12.2023 ОСОБА_2 включено до протоколу комісії департаменту соціального забезпечення, відділу соціальних виплат МС України для прийняття рішення про виплату останньому одноразової грошової допомоги. На думку Міністерства оборони України, у них на даний час відсутні правові обмеження щодо призначення такої виплати. Також вказує, що, в разі прийняття рішення про виплату одноразової допомоги ОСОБА_2 , виконати будь-яке рішення в справі буде неможливо, адже в матеріалах справи присутні всі докази, які вказують на те, що ОСОБА_2 ухилявся від утримання покійного ОСОБА_3 , стоїть на обліку у лікаря нарколога, веде аморальний спосіб життя, що, в разі отримання коштів, зробити поворот виконання рішення буде неможливим. Також вказує, що майна в ОСОБА_2 немає, що також унеможливить повернення отриманих коштів.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2023 року в задоволенні заяви про забезпечення позову в цивільній справі № 142/218/23 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Конякін М. С., посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції мотивував це тією обставиною, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Таке твердження суду, на думку представника позивача, є помилковим.

Зауважує, що місцевий суд, вказуючи на неналежного виконавця, зазначеного в заяві про забезпечення позову, допустив грубу помилку діючого законодавства, адже відповідно до ч. 6 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, щодо суб`єкта, що приймає рішення та здійснює виплати одноразової грошової допомоги.

Звертає увагу, що суд помилково дійшов до висновку, що у заяві про забезпечення позову позивачем не зазначено, які її законні права та інтереси буде порушено в разі невжиття заходів забезпечення позову та не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду.

Вказує, що згідно із частиною першою статті 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

На думку захисту, висновки суду першої інстанції є передчасними, оскільки, встановивши такі обставини, всупереч наведеним вище положенням, суд першої інстанції не викликав заявника та не дослідив цих обставин, чим порушив норми процесуального права. Натомість зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що є підставою для застосування апеляційним судом положень статті 376 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Купрій О. М. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність постановленої ухвали.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Конякін М. С. підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення, які відповідають його доводам і просив скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Купрій О. М. до суду не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справ, в якому просить визнати причини його неявки поважними у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі, однак судова колегія вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити та визнати причину неявки в судове засідання за неповажну з тих підстав, що у даній справі подано апеляційну скаргу на ухвалу суду, строк розгляду якої становить тридцять днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, представник не просить суд продовжити зазначений строк, тому подальше відкладення розгляду справи призведе до порушення визначених законом строків та може вплинути на права інших учасників справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду вказаним критеріям відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, судом першої інстанції взято до уваги норми п. 4.8 Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затверджених Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 45, відповідно до яких виплата одноразової грошової допомоги здійснюється обласним (Київським міським) ТЦКСП на підставі наказу не пізніше 5 робочих днів з дня відкриття асигнувань шляхом перерахування коштів на рахунок в установі банку державного сектору, зазначений отримувачем допомоги у своїй заяві. При цьому судом враховано, що відповідно до вказаних норм, платежі, пов`язані з отриманням одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця здійснюються не Міністерством Оборони України, а обласним ТЦКСП.

Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на норми частини десятої статті 150 ЦПК України, виходив з того, позивач, подавши вказаний позов, ставить вимогу про забезпечення позову шляхом заборони здійснювати платежі ОСОБА_2 , що пов`язані з отриманням одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, право на яку виникло у нього у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_3 , яка є тотожною із позовною вимогою про позбавлення ОСОБА_2 права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, право на яку виникло у нього у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_3 .

Окрім іншого, у заяві про забезпечення позову позивачем не зазначено, які її законні права та інтереси буде порушено в разі невжиття заходів забезпечення позову та не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, зокрема в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо його померлого сина.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як встановлено зі змісту позовної заяви, предметом позову у вказаній справі є позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та позбавлення відповідача ОСОБА_2 права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, яке виникло у нього в зв`язку зі смертю сина.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції при відмові у задоволенні заяви ОСОБА_1 обґрунтовано виходив з того, що вимога заяви про забезпечення позову шляхом заборони здійснювати платежі ОСОБА_2 , що пов`язані з отриманням одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, право на яку виникло у нього у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_3 , є тотожною із позовною вимогою про позбавлення ОСОБА_2 права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, право на яку виникло у нього у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_3 .

І заявником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття такого заходу забезпечення позову може дійсно істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася.

Колегія суддів звертає увагу, що мета забезпечення позову в збалансованості інтересів сторін, при цьому забезпечення не може за своїм змістом вирішувати спір по суті.

Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Більш того, тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та ґрунтуються на формальних міркуваннях, не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Конякін Михайло Сергійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун