Справа № 465/7906/23 Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1732/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м.Львів

Справа № 465/7906/23

Провадження № 22ц/811/1732/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Франківського районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 6 травня 2024 року у складі судді Величка О.В. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,-

встановив:

5 жовтня 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 25 серпня 2007 року вони (сторони) уклали шлюб, який зареєстровано у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (актовий запис № 2547). Вказує, що вони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що шлюб між ними виявився невдалим, спільне життя не склалось через різні погляди на життя і виховання дітей, несумісність характерів, внаслідок чого вони не можуть підтримувати нормальну атмосферу у сім`ї на почуттях любові і поваги один до одного; на даний час шлюб існує формально, спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримуються, вони (сторони) проживають окремо. Просить позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 6 травня 2024 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 25 серпня 2007 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (актовий запис № 2547). Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказує, що з метою збереження шлюбу ним (відповідачем) було подано до суду першої інстанції клопотання про надання строку для примирення на термін 6 місяців. Розглянувши таке клопотання та не врахувавши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалою від 3 квітня 2024 року надав строк на примирення терміном лише 1 місяць. Стверджує, що зацікавлений у збереженні сім`ї, бажає щоб діти росли в повноцінній родині. Зазначає, що він (відповідач), позивач та діти перебувають за кордоном, просив надати термін на примирення саме 6 місяців. При вирішенні питання про надання терміну для примирення подружжя Франківським районним судом не було дотримано норм матеріального права та застосовано виключно формальний підхід. Вказує, що під час винесення рішення у справі, Франківським районним судом м. Львова взято до уваги заяву від 12 жовтня 2023 року, яка надійшла на адресу суду 12 січня 2024 року, згідно якої він ( ОСОБА_7 ) заявив про визнання позову, підтвердив, що впродовж останнього часу сімейні відносини сторін суттєво погіршились, сторони не проживають разом і не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинились й подальше перебування в шлюбі є недоцільним, а також про розгляд справи за його відсутності. Однак, він надалі не підтримав цю заяву, заявив про її недоцільність при розгляді справи. Посилається на те, що відповідності до ст. 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово. Зазначає, що згідно із ст. 378. ЦПК України підставою для скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю є те, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що сторони 25 серпня 2007 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстрували шлюб (актовий запис № 2547), що стверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 .

Сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сімейне життя сторін не склалося, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення та збереження сім`ї вважає неможливим.

З урахуванням встановлених обставин справи суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними належить розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Згідно із ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 цього Кодексу визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно із п.10 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд першої інстанції вживав заходів для примирення сторін та збереження їх сім`ї. Так, ухвалою суду від 3 квітня 2024 року надано строк для примирення терміном на 1 місяць та зупинено провадження у справі. З часу звернення ОСОБА_4 з позовом (5 жовтня 2023 року) пройшов тривалий час (значно більший, ніж 6 місяців), однак примирення сторін не настало. Тому доводи апеляційної скарги у цій частині не спростовують висновків суду.

Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, позивач на розірванні шлюбу категорично наполягає, виключає будь-яку можливість примирення з відповідачем, таким чином, подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Принцип добровільності шлюбу закладений, зокрема у ст.16 Конвенції ООН «Про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок», є чинним не лише на стадії його реєстрації, але і під час перебування в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Таким чином, спонукання судом особи до перебування у зареєстрованому шлюбі не допускається і є невиправданим втручанням у здійснення особою своїх особистих, немайнових прав.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що шлюб сторін розпався остаточно, поновленим бути не може, існує формально. Такі висновки суду першої інстанції не спростовані доводами апеляційної скарги.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Встановлено, що сторони є громадянами України. Відповідач не надав доказів, що сторони проживають за кордоном. З матеріалів справи вбачається, що вони зареєстровані у м.Львові. Зазначене стверджується відомостями з їх паспортів, карток платників податків, відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області; у заявах та клопотаннях, адресованих суду, а також апеляційній скарзі вказано місце проживання сторін у м.Львові.

Докази про проживання сторін за межами України відсутні. Тимчасове перебування особи за кордоном не свідчить про її проживання за межами України. Відтак, належить зробити висновок про відсутність підстав для визначення підсудності цієї справи суддею Верховного Суду відповідно до вимог ст.29 ЦПК України та порушення судом правил територіальної юрисдикції. Тому оскаржуване рішення не підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч.1 ст.378 ЦПК України.

У випадку доведеності проживання сторін за межами України, відповідно до ч.2 ст. 378 ЦПК України судове рішення не підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки відповідач, який подав апеляційну скаргу, був обізнаний про розгляд справи Франківським районним судом м.Львова, брав участь ній через свого представника, але при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 6 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 1 жовтня 2024 року.

Головуючий -______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк