Справа № 159/437/24
Провадження № 2-з/159/3/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Чалого А.В.,

з участю секретаря судового засідання Конашук М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковель заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2024 ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_1 звернулася до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом про визнання недійсним шлюбного договору, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Козоріз Н.С. та зареєстрованого за №3372. Разом з тим вважає за необхідне звернутися до суду з заявою про забезпечення позову з наступних причин. Предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є право власності на нерухоме майно, зокрема житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2016 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_1 . Зазначений житловий будинок та автомобіль були придбані у період шлюбних стосунків за спільно нажиті кошти та відповідачем зареєстровані (оформлені) виключно на його ім`я.

На даний час в позивачки є обґрунтовані підстави вважати, що даний будинок та автомобіль, що є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача, які без згоди позивачки може бути відчужено на користь третіх осіб. Позивачка вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до вибуття з власності відповідача - ОСОБА_2 - спірного майна, що ускладнить виконання можливого рішення суду за її позовом до ОСОБА_2 і позбавить можливості якісно та швидко поновити порушені права та інтереси позивачки. Так, відповідачем на сьогоднішній день на платформі онлайн - оголошень ОЛХ вже розміщено оголошення щодо продажу вищевказаного будинку, що свідчить про беззаперечний намір відповідача відчужити даний житловий будинок.

З огляду на викладене заявниця просить суд в порядку забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 і автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2016 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_1 та заборонити будь - кому розпоряджатися в будь - який спосіб вказаним житловим будинком і автомобілем до набрання рішенням суду, прийнятого за результатом судового розгляду позову ОСОБА_1 законної сили.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення сторін відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосовано судом не тільки у випадку існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а й за наявності реальної ймовірності такого відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду, представник заявника належним чином вказав причини, у зв`язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

23 січня 2024 року до Ковельського міськрайонного суду Волинської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним шлюбного договору, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Козоріз Н.С. та зареєстрованого за №3372.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 через свого представника подала заяву, в якій просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 і автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE, тип загальний легковий - загальний універсал-В, 2016 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_1 .

Застосування таких заходів забезпечення позову є адекватним, спроможне забезпечити ефективний захист їх порушених прав та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до здійснення відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

Однак суд вважає, що з урахуванням наданих доказів, співмірним із заявленими позивачем вимогами, у даному випадку наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 1/2 частину домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Таким чином, чинним законодавством передбачено тільки два випадки, в яких суд зобов`язаний застосувати заходи зустрічного забезпечення позову.

Встановлено, що позивачем у заяві було зазначено, що умовами шлюбного договору позивач поставлений у вкрай невигідне матеріальне становище, відсутні відомості про спричинення збитків відповідачу в наслідок вжиття заходів забезпечення позову, тому заходи зустрічного забезпечення не застосовуються.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 149-153, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

На підставі частини першої статті 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копії ухвали направити сторонам для відома, Ковельському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ковельській філії КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" та Ковельській державній нотаріальній конторі Волинської області для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя А. В. Чалий