Дата документу 03.10.2024 Справа № 332/7282/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/7282/23 Пр. № 22-ц/807/1380/24 Головуючий у 1 інстанції: Погрібна О.М. Повний текст складено 02.05.2024 року. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2024 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (надалі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-7), в якому просив стягнути з відповідачана свою користь заборгованість:

- за кредитними договорами №701 від 12.04.2021 року, №001 від 16.06.2021 року, №801 від 24.01.2019 року, у розмірі 203729,05 грн. станом на 03.09.2023 року, яка складається з:

= по кредитному договору від 12.04.2021 року № 701 14552,41 грн., з яких: 10246,35 грн. - заборгованість за кредитом; 00,46 грн. - заборгованість за процентами; 4305,6 грн. - заборгованість за комісією;

= по кредитному договору від 16.06.2021 року № 001- 29460,77 грн., з яких: 19283,66 грн. - заборгованість за кредитом; 1,52 грн. - заборгованість за процентами; 10175,59 грн. - заборгованість за комісією;

= по кредитному договору від 24.01.2019 року № 801 - 159715,87 грн., з яких: 99991,61 грн. - заборгованість за кредитом; 59724,26 грн. - заборгованість за процентами; 00,00 грн. - заборгованість за комісією, від сплати якої відповідач у добровільному порядку на користь Банку ухиляється, а також судовий збір 2444,76 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Погрубну О.М. (а.с. 66). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 69) відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2024 року (а.с. 120) зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі повернуто заявникові (а.с. 100-102).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2024 року (а.с. 121-124) позовні вимоги Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитними договорами: № 701 від 12.04.2021 року, № 001 від 16.06.2021 року, 801 від 24.01.2019 року, яка утворилась станом на 03.09.2023 року в загальному розмірі 170919,16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () судовий збір у розмірі 2051,15 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку, погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично лише в частині відмови у задоволенні його позовних вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с. 127-134) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

В автоматизованому порядку 21.05.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Онищенка Е.А. (а.с. 144). Ухалою апеляційного суду від 22.05.2024 року (а.с. 145-147) справу витребувано у суду першої інстанції, остання надійшла до апеляційного суду 24.05.2024 року (а.с. 148). В автоматизованому порядку 28.05.2024 року (а.с. 149-150) суддею Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (а.с. 149-150).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 28.05.2024 року (а.с. 151), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 152).

Оскільки, згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_1 (поштове повідомлення про вручення копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі від 13.06.2024 року а.с. 156) не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1.. ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн. … Ці пункти втрачали чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення. До того часу Верховній Раді треба було привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.

У зв`язку із чим, 19.06.2024 року Верховна Рада України прийняла ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» №3831-ІХ, яким внесла зміни: «... У Цивільному процесуальному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436): 1) пункти 1, 2… частини шостої статті 19 викласти в такій редакції: "1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; …2) частину п`яту статті 274 викласти в такій редакції: 3) пункт 1 частини шостої статті 279 викласти в такій редакції: "1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб"; 4) частину першу статті 369 викласти в такій редакції: "1. Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи".

Разом із цим, в силу вимог п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» № 3831-ІХ від 19.06.2024 року, якій набрав законної сили з 19.07.2024 року, установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, хоча дана справа із ціною позову 203729,05 грн. (а.с. 1) перестала бути малозначною (3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн.) апеляційний суд в силу вимог п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного ЗУ, якій набрав законної сили з 19.07.2024 року, продовжує розгляд даної справи в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а саме: у раніше визначеному порядку в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.152).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, у період з 01 липня 2024 року по 09 серпня 2024 року включно суддя-доповідач перебувала у відпустці (довідка а.с.157). Також, має відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та загальний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку частково, керувався ст.ст. 12, 13, 78, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог останнього у цій справі лише в частині задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.

Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 12.04.2021 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 була підписана заява № 701 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої відповідачу видано кредит в сумі 18000,00 грн., а також паспорт споживчого кредиту (а.с.11).

16.06.2021 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 була підписана заява № 001 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої відповідачу видано кредит в сумі 25000,00 грн., а також паспорт споживчого кредиту (а.с.8-9).

До кредитних договорів банк додав загальні умови договорів кредитування, паспорти споживчих кредитів, який підписаний відповідачем.

Отже, сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з платіжною інструкцією № TR.48670044.71392.8810 від 12.04.2021 року Банк перерахував ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 18000,00 грн. (а.с. 37).

Згідно з платіжною інструкцією № TR.50023386.64834.8810 від 16.06.2021 року Банк перерахував ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 25000,00 грн. (а.с. 37 зворот).

Крім того, 24.01.2019 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 була підписана заява № 801 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої відповідачу видано кредитну картку з встановленим лімітом 27000,00 грн., який в подальшому було збільшено до 99992,00 грн., що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту (а.с.10).

Заяви відповідача про приєднання до договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, публічні пропозиції Банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, становлять укладені сторонами договори, якими є договори приєднання в силу ст.634 ЦК України, що підтверджується підписами представника позивача та відповідача в заявах.

Відповідач ОСОБА_1 у своєму відзиві на позов у суді першої інстанції (а.с. 105108) не заперечував щодо вимог за кредитними договорами № 701 від 12.04.2021 року та № 001 від 16.06.2021 року, однак частково заперечував щодо суми позовних вимог за кредитним договором № 801 від 24.01.2019 року в розмірі 32809,89 грн. нарахованої комісії.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 208 ЦК України, за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особою, а договір між сторонами не становить виключення з цього правила.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір, яким є і договір між сторонами, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

З системного аналізу наведених положень цивільного законодавства випливає, що законом до договору кредитування встановлено обов`язковість письмової форми, про дотримання якої свідчить підпис сторін.

Ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У зв`язку з викладеним є очевидним, що у разі укладення договору у письмовій формі усі його умови повинні бути викладеними в договорі та підписаними сторонами.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання шляхом надання відповідачу кредитних коштів.

З виписок по особовим рахункам відповідача вбачається (а.с. 46 зворот - 63), що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, а також здійснював часткове погашення заборгованості.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 03.09.2023 року у нього виникла заборгованість (а.с. 38-46):

- за договором № 801 від 24.01.2019 року в загальному розмірі 159715,87 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 99991,61 грн.; заборгованості за процентами - 59724,26 грн; заборгованості за комісією - 0,00 грн.;

- за договором № 701 від 12.04.2021 року в загальному розмірі 14552,41 грн., що складається із: заборгованості за кредитом 10246,35 грн.; заборгованості за процентами - 0,46 грн.; заборгованості за комісією 4305,6 грн.

- за договором № 001 від 16.06.2021 року в загальному розмірі 29460,77 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 19283,66 грн.; заборгованості за процентами - 1,52 грн.; заборгованості за комісією - 10175,59 грн.

Позивачем 04.09.2023 року за вих. №№ 110,111,112 на адресу відповідача ОСОБА_1 направлено вимоги (повідомлення) про погашення заборгованості за кредитним договором № 801 від 24.01.2019 року в розмірі 159715,87 грн.; за кредитним договором № 001 від 16.06.2021 року в розмірі 29460,77 грн.; за кредитним договором № 701 від 12.04.2021 року в розмірі 14552,41 грн., в строк не пізніше 30 календарних днів з дня отримання повідомлень, проте вищезазначені вимоги залишені відповідачем без відповідного реагування (а.с.32-36).

Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач договірні зобов`язання за договором належним чином не виконував у зв`язку з чим, утворилась заборгованість перед позивачем за наданим кредитом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Водночас, суд першої інстанції правильно погодився із запереченнями сторони відповідача в частині того, що вимоги позивача за кредитними договорами № 701 від 12.04.2021 року та № 001 від 16.06.2021 року підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Пунктом 4 заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (кредитного договору) № 701 від 12.04.2021 року визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної лінії становить 2,99% щомісячно.

З розрахунку за кредитним договором № 701 від 12.04.2021 року, долученого позивачем, вбачається, що заборгованість: за кредитом становить 10246,35 грн.; за процентами - 00,46 грн.; за комісією - 4305,6 грн.

Комісія, що була нарахована, становить 12916,8 грн., яка була погашена відповідачем, становить 8611,20 грн., залишок непогашеної комісії, - 4305,60 грн.

Пунктом 5 заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (кредитного договору) № 001 від 16.06.2021 року визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної лінії становить 2,99% щомісячно.

З розрахунку за кредитним договором № 001 від 16.06.2021 року, долученого позивачем, вбачається, що заборгованість: за кредитом становить 19283,66 грн.; за процентами - 1,52 грн.; за комісією - 10175,59 грн.

Комісія, що була нарахована, становить 19893,09 грн., яка була погашена відповідачем, становить 9717,50 грн., залишок непогашеної комісії,- 10175,59 грн.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають частковому задоволенню з вищенаведених підстав.

Заперечень щодо неправильного розрахунку заборгованості за кредитними договорами в частині тіла кредитів та відсотків стороною відповідача не надано.

Відповідно до п.п.5.2.5. ч.5 «Загальні права сторін» Розділу I «Загальні засади» наданої позивачем публічної пропозиції Банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб станом на 15 березня 2021 року, банк зобов`язаний забезпечити консультацію та прийом усних звернень за телефонами центру обслуговування клієнтів банку у разі виникнення питань з обслуговування карткового рахунку та користування карткою.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) та від 13 липня 2022 року у справі 363/1834/17 (провадження №14-53цс21).

Отже, встановлення комісії за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались відповідачу, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць, аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право-відношення.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

В заяві відповідача на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту визначена в розмірі 2,99%.

Однак, встановивши у заявах на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що у вищезазначених кредитних договорах не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також Банк не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні вищезазначених кредитних договорів. За таких обставин положення заяв на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в частині встановлення позичальнику обов`язку із сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним.

Ст. 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що сплачена відповідачем комісія підлягає зарахуванню до основної заборгованості відповідача в порядку ст. 216 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Банку: - за кредитним договором № 701 від 12.04.2021 року підлягають задоволенню в розмірі 1635,61 грн., що складається з: заборгованість за кредитом 10246,35 грн. + заборгованість по процентам 00,46 грн. 8611,20 грн. (сума за комісією, яка була погашена відповідачем); - за кредитним договором № 001 від 16.06.2021 року підлягають задоволенню в розмірі 9567,68 грн., що складається з: заборгованість за кредитом 19283,66 грн. + заборгованість за процентами 1,52 грн. 9717,50 грн. (сума за комісією, яка була погашена відповідачем); - за кредитним договором № 801 від 24.01.2019 року підлягають задоволенню у повному обсязі в розмірі 159715,87 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 99991,61 грн.; заборгованості за процентами - 59724,26 грн.; заборгованості за комісією - 00,00 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, однак з огляду на вищенаведене позовні вимоги Банку підлягають до часткового задоволення в загальному розмірі 170919,16 грн.

Доводи апеляційної скарги Банку дублюють доводи його позовної заяви у цій справі у суді першої інстанції (яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію Банку, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування Банку, передбачені ст. 82 ЦПК України, в частині відмови у задоволенні його позовних вимог у цій справі відсутні. Банк та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову Банку в частині його відмови.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема Банком апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі відмови Банку у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 03.10.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Трофимова Д.А.