Провадження № 2/761/9781/2024
У Х В А Л А

02 жовтня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєв А.І., розглянувши питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві Управління поліції ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.05.2024 відкрито провадження із призначенням до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2024 відведено суддю Хоменко В.С. від розгляду справи № 752/10861/24 за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві Управління поліції ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2024 прийнято до провадження судді Кордюкової Ж.І. справу № 752/10861/24 за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві Управління поліції ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2024 замінено у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві Управління поліції ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди неналежного відповідача Голосіївське УП ГУ НП у м. Києві Управління поліції ОСОБА_2 належним відповідачем Головним управлінням Національної поліції України у м. Києві. Передано за підсудністю для розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В жовтні 2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю надійшла вказана позовна заява.

Під час вивчення матеріалів вказаної позовної заяви було встановлено, що вони не відповідають вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

У відповідності до положень ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як вбачається з ч.8 ст.43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 (справа №1-6/99) положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.11.2018 року (справа № 638/17598/17, провадження № 61-26527 св 18) визнав правомірним залишення без руху позовної заяви у зв`язку із невідповідністю вимогам щодо її змісту, в тому числі і викладенням позовної заяви російською мовою.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Менцен проти Латвії (заява № 71074/01) вказує: «... що свобода використання мови як така не є однією з прав і свобод, які регулюються Конвенцією. Загальновизнаним є те, що не існує жорсткої лінії розмежування мовної політики від сфери, охопленої Конвенцією, а захід, вжитий в рамках такої політики, може стосуватися одного або декількох положень Конвенції. Разом з тим, фактом залишається те, що, за винятком конкретних прав, передбачених статтями 5 § 2 та 6 § 3 (а), (е), Конвенція сама по собі не гарантує права на використання певної мови при комунікації з органами державної влади або право отримувати інформацію вільно обраною мовою. Отже, за умови поваги до прав, захищених Конвенцією, кожна Висока Договірна Сторона має право регулювати та встановлювати зобов`язання щодо використання своєї офіційної мови або мов у документах, що посвідчують особу та інших офіційних документах.

З огляду на викладене, відмова в доступі до правосуддя з підстав невиконання вимог закону щодо викладення заяви державною мовою, не є такою, що несумісна з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а тому доводи касаційної скарги щодо безпідставності відмови в доступі до правосуддя не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.».

Суддя звертає увагу, що з відповіді №824304 від 03.10.2024 року з ЄДДР встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, який має паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, та якому присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків, а тому у позивача наявний обов`язок викладення у позовній заяві таких даних.

В даному випадку позовна заява не містить:

1. ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і серію паспорта позивача, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету позивача та відповідача;

2. Обґрунтований розрахунок сум, що стягуються з відповідача;

3. Відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

4. Відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

5. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

6. Підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, матеріали справи не містять належним чином засвідченої копії пенсійного посвідчення позивача, у зв`язку із чим, суддя дійшов висновку, що позивачем не виконано вимоги передбачені ч. 4 ст. 95, ч. 4 ст. 177 ЦПК України.

Суддя звертає увагу, що позовна заява частково викладена російською мовою, а тому, зважаючи на наведені вище вимоги чинного законодавства та усталену судову практику, позовну заяву необхідно викласти державною мовою, якою, на підставі статті 10 Конституції України, є українська мова.

Відповідно до положень статті 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Керуючись ст. 175, 177, 187 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлені строки, позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Суддя: