Справа № 752/2119/24
Провадження №2/523/3491/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"19" вересня 2024 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

за участю секретаря судових засідань Дзюба Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №21 в м.Одесі в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування суми франшизи,

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси з Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Поліщук Лідія Іванівна, до ОСОБА_2 про відшкодування суми франшизи в розмірі 3200,00 грн., оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.08.2023р., позивачу було виплачене страхове відшкодування за мінусом суми франшизи, яку в добровільному порядку відповідач не сплатив, а також просив стягнути судові витрати, посилаючись на положення ст.1166,1188, ЦК України та п.36.6 ст.36 Закону №1961-IV..

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 15.04.2024р. відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його адвокат, повідомлені належним чином про дату, місце та час розгляду справи, в судове засідання не зявились, адвокат позивача Поліщук Л.І. надіслала на адресу суду заяву про слухання справи за відсутності позивача та його предствника, в якій просила позовні вимоги задовольнити та не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, місце та час розгляду спраи. Відзив на позов не надходив.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача, який про розгляд справи сповіщений належним чином.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.08.2023 року о 13 годині 30 хвилин по вул.Дегтярівській,55 у м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю ТЗ «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та ТЗ «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП ТЗ«Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , отриммав механічні пошкодження.

Постановою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 02.10.2023 р. , справа №761/33770/23, винним у вчиненні ДТП визнано вдія ТЗ «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Згідно з нормою ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно відповіді на адвокатський запит ТзДВ «СГ «Оберіг» повідомило, що відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) №216478375, цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 перед третіми особами застраховано у ТзДВ «СГ «Оберіг» та визначено ліміт страхового відшкодування за майнову шкоду у розмірі 160000 грн., франшиза складає 3200 грн., на яку згідно з п.12.1 ст.12 Закону страхове відшкодування зменшується.

ОСОБА_1 було виконано всі обовязки, покладені на нього Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ТзДВ «СГ «Оберіг» було виплачене ОСОБА_1 страхове відшкодуванняза мінусом суми франшизи.

На адресу ОСОБА_2 була направлена вимога про відшкодування суми франшизи в розмірі 3200 грн., однак до часу звернення до суду вимога відповідачем не виконана.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормами ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22 Закону України №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідність до п.12.1 ст.12 Закону 1961-ІV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 36.6. ст. 36 Закону 1961-ІV передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187, п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України). Проте відповідач зазначені обставини суду не довів, належні та допустимі докази з цього приводу не представив.

Заважаючи на викладене, з урахуванням доведеності позивачем протиправної, винної поведінки ОСОБА_2 , яка перебуває в причино-наслідковому зв`язку із завданою ОСОБА_1 шкодою, вимога позивача про стягнення 3200 грн. з відповідача ОСОБА_2 є законною, тому вона підлягає задоволенню, оскільки відповідач несе відповідальність в розмірі франшизи.

Відповідно до Договору про надання правової допомоги №01 Б-1/1128 від 08.11.2023 р., додаткової угоди № 1 від 08.11.2023 р., розрахунку № 1 від 02.01.2024 року, рахунку № 02.01 від 02.01.2024 року', акту виконаних робіт № 02.01 від 09.01.2024 року, квитанції від 09.01.2024 року, позивач поніс наступні витрати, пов`язані з розглядом справи: 1 211,20 грн. - витрати по сплаті судового збору; 3 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини можуть бути використані судом в якості джерела права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 3.10.2019р. по справі № 922/445/19, дійшла висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвоката на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт у суді, ціною позову та значенням справи для сторін, задоволенням позову, судвважає, що визначений адвокатом розмір витрат у розмірі 3000,00 гривень на оплату послуг підлягає стягненню.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 1211,20 грн..

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,141,258-259,263,265,268,273,279,280-284,354,355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування суми франшизи задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) франшизу у розмірі 3200 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.К.Кисельов

Повний текст рішення складено та підписано 24.09.2024 року.