Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5163/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання Роман К.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хемишинець Е.І., звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Останнім фактичним та зареєстрованим місцем проживання було АДРЕСА_1 . Заповіт не залишала. На день її смерті відкрилася спадщина за законом. Спадкоємцями першої черги за законом стали її діти: позивач та відповідач за позовом. Чоловік спадкодавця, та батько позивача з відповідачем - ОСОБА_4 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . До складу спадщини, що відкрилася на день смерті матері сторін ввійшло наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,79 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чепівської сільської ради, належна на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 09.06.2003, IV-3K № 002963. Право власності на вказане майно набула мати позивача у порядку спадкування після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , однак спадкові права документально не оформила. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом до спадщини ОСОБА_3 прийняв спадщину, що відкрилася на день смерті матері, оскільки постійно проживав разом із нею на день її смерті. Відповідач не прийняв спадщину після смерті матері, оскільки не подавав заяви про її прийняття. Правовстановлюючі документи на спадкове майно, видані на спадкодавця, відсутні. Спадкодавець не оформила спадкових прав. Через це можливість оформити спадщину у нотаріальному порядку відсутня. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду із даним позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позивач та його представник у підготовче засідання не з`явилися, однак представник позивача подала до суду заяву, за якою просить суд провести розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити; прийняти до уваги, що в прохальній частині позову помилково зазначено рік народження позивача 1945, тоді як позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач будучи повідомленою про день, час та місце проведення підготовчого засідання належним чином, в підготовче засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду заяви, згідно якої вимоги позивача визнає повністю та просить суд розглянути справу у її відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть.

Останнім фактичним та зареєстрованим місцем проживання померлої було АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради від 27.06.2024 № 261.

На випадок своєї смерті спадкодавець заповітного розпорядження не залишила.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на наступне спадкове майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,79 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чепівської сільської ради.

Дане спадкове майно мати сторін успадкувала в порядку ЦК УРСР 1963 р., після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина за законом, оскільки заповіту він не залишав. Останнім місцем його проживання було АДРЕСА_1 .

Його дружина ОСОБА_3 проживала разом із ним постійно на день відкриття спадщини ( довідка Пийтерфолвівської сільської ради від 27.06.2024 № 236), фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що відповідно до норм ЦК України 1963 року вважалося прийняттям спадщини.

До складу спадщини батька позивача ввійшов вказаний вище житловий будинок, правовстановлюючі документи на який були відсутні, однак будинок рахувався за батьком позивача на підставі записів у погосподарській книзі № 10 особовий рахунок № НОМЕР_1 , згідно відосмостей погосподарського обліку за 1996-2000 роки, що підтверджено довідкою Виконавчого комітету Пийтерфолвівської сільської ради Берегівського району від 18.06.2024 № 239.

Також до складу спадщини увійшла земельна ділянка площею 0,79 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чепівської сільської ради, належна батькові позивача на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 09.06.2003, IV-3K№002963.

Позивач та його сестра, не прийняли спадщину батька і не хотіли приймати спадщину, оскільки бажали, щоб майно в цілому успадкувала їхня мати, його дружина. Заяв про прийняття спадщини не подавали, про що свідчить витяг із Спадкового реєстру про відсутність Спадкової справи після смерті спадкодавця.

Проте, мати позивача одноосібно прийнявши спадщину чоловіка, не оформила за життя спадкові права, не отримала правовстановлюючого документу на майно.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є її діти, сторони по справі : позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 .

Відповідач на спадщину не претендує та не заперечує проти визнання права власності за позивачем.

Інших спадкомців немає.

Після смерті матері позивач прийняв спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки згідно довідки Пийтерфолвівської сільської ради від 27.06.2024 № 262 на день смерті спадкодавця проживав разом з нею у спадковому буудинку.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса, однак отримав відмову в оформленні спадщини із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 2 ст. ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Технічну інвентаризацію житлового будинку проведено.

Відповідно до інформаційної довідки ФОП ОСОБА_6 , від 02.07.2024 року, інветаризаційна вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 321 511 грн.

Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» правовстановлюючі документи на житловий будинок станом на 01.01.2013 не оформлені ( довідка КП «Виноградівське РБТІ» від 30.07.2024 № 49).

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1).Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).

ВССУ в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив, що відповідно до ч. 3.ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цьогоЗакону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4ст. 3 зазначеного Законуправа на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності, зокрема, на споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджененаказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинностіЦКта Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Разом з тим, згідно п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» З урахуванням положень частини першої статті15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81,200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 6, 525, 527, 534, 541, 542, 548, 549 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963 року,, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1223, 1225, 1233, 1268, 1270, 1274 ЦК України, Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , права власності в цілому в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_3 на наступне майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,79 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чепівської сільської ради, що належала на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 09.06.2003, IV-3K № 002963.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко