Справа № 175/9134/24
Провадження № 2/175/1499/24
РІШЕННЯ

Іменем України

07 серпня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретареві судового засідання Радонському М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради, про розірвання шлюбу та встановлення факту утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради, про розірвання шлюбу та встановлення факту утримання дитини.

Згідно автоматизованого розподілу справ між суддями, матеріали позовної заяви розподілено до провадження судді Бойка О.М.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд:

-Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований 24 квітня 2015 року, Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб №356;

-Визначити, що спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишається проживати із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

-Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 самостійно виховує та утримує дитину, а саме свою неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із якою вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Свій позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ), який був зареєстрований 24 квітня 2015 року, Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб №356, свідоцтво серії НОМЕР_2 .

Від шлюбу мають спільну дитину, а саме: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що з травня 2023 року мешкають окремо, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, мають окремий бюджет та спільне господарство не ведуть.

Позивач стверджує, що спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо місця проживання дитини немає, однак фактично документально сторони цей факт не засвідчували, тому, вважає, що слід визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 біля батька ОСОБА_1 , який фактично здійснює її утримання, догляд та слідкує за розвитком дитини.

На сьогоднішній день, зі слів позивача, відповідачка не в змозі надати, певних умов для виховання дитини та її розвитку.

Позивач має стабільний самостійний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Таким чином, проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком ОСОБА_1 , на думку позивача, відповідає інтересам дитини.

Згідно акту свідчення про встановлення факту виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , наданий ФОП ОСОБА_5 від 25 червня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 виховує та доглядає доньку ОСОБА_3 . Батько приводить та забирає доньку з занять. Піклується про виховання дитини та її суспільний розвиток. Мати ОСОБА_3 з сім`єю не поживає. Життям доньки не цікавиться.

За актом - свідчення, наданого ФОП ОСОБА_7 від 26 червня 2024 року мати життям своєї доньки не займається. Участь у житті ОСОБА_3 приймає лише Батько ОСОБА_1 .

Згідно витягу №1397 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою АДРЕСА_1 , проживають лише ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Квартира за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до Договору Дарування квартири.

Згідно довідки ТОВ «Житлосервіс Дніпро» ОСОБА_1 працює на постійній роботі на посаді економіста з бухгалтерського обліку по аналізу з господарської діяльності.

ОСОБА_1 в позові зазначив, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із донькою, та усіма силами сприятиме тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просить суд розглянути справ за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Була належним чином повідомлена. Надала заяву в якій позовні вимоги визнала.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Надали клопотання в якому просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис про шлюб №356 від 24 квітня 2015 року, зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Від шлюбу мають спільну дитину, а саме: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимоги, щодо розірвання шлюбу.

Згідно статті 160 Сімейного кодексу України право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначаються за згодою батьків.

Проте, у зв`язку із тим, що, враховуючи той факт, що спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо місця проживання дитини немає, однак фактично документально сторони цей факт не засвідчували, тому, суд вважає, що слід визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 біля батька ОСОБА_1 , який фактично здійснює її утримання, догляд та слідкує за розвитком дитини.

На сьогоднішній день відповідачка не в змозі надати, певних умов для виховання дитини та її розвитку.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач має стабільний самостійний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Через те, що матір дитини не проживає разом із дитиною, займається своїми справами, не приділяє дитині увагу, не займається його вихованням, дитина постійно знаходиться зі батьком.

Таким чином, проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 відповідає інтересам дитини.

Згідно акту свідчення про встановлення факту виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , наданий ФОП ОСОБА_5 від 25 червня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 виховує та доглядає доньку ОСОБА_3 . Батько приводить та забирає доньку з занять. Піклується про виховання дитини та її суспільний розвиток. Мати ОСОБА_3 з сім`єю не поживає. Життям доньки не цікавиться.

За актом - свідчення, наданого ФОП ОСОБА_7 від 26 червня 2024 року мати життям своєї доньки не займається. Участь у житті ОСОБА_3 приймає лише Батько ОСОБА_1 .

Згідно витягу №1397 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою АДРЕСА_1 , проживають лише ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Квартира за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до Договору Дарування квартири.

Згідно довідки ТОВ «Житлосервіс Дніпро» ОСОБА_1 працює на постійній роботі на посаді економіста з бухгалтерського обліку по аналізу з господарської діяльності.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначив, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із донькою, і зі свого боку обіцяє усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що позивачем доведений факт самостійного виховання та самостійного утримання дитини: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Підсумовуючи, суд приходить до переконання, що вимоги позивача є підставними в повній мірі та такими, що підтверджуються належними доказами і відповідають інтересам дитини, а тому підлягають до задоволення.

Факт, який просить встановити позивач, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника як батька малолітньої дитини, і таке потрібне з метою захисту прав та інтересів дитини заявника.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

Встановлення даного факту не суперечить закону і жодним чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Відомості, які б спростовували даний висновок суду - відсутні.

При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити заявнику, що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи обставини справи та задоволення позову, суд вбачає підстави для стягнення судового збору з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 142, 259, 260, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради, про розірвання шлюбу та встановлення факту утримання дитини - задовольнити.

Шлюб, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований 24 квітня 2015 року, Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб №356, вважати розірваним.

Прізвище сторін після розірвання шлюбу залишити без змін.

Визначити, що спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишається проживати із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 самостійно виховує та утримує дитину, а саме свою неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із якою вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко