АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року

м. Чернівці

справа №727/6850/24

провадження 822/776/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Собчук І.І.,

учасники справи:

заявниця ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 липня 2024 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Одовічен Л.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що вони із ОСОБА_2 познайомились у 2021 році. З часом ОСОБА_2 запропонував їй товаришувати, а згодом зустрічатися.

Зазначає, що у липні 2023 року ОСОБА_2 запросив її до себе в гості, за місцем свого проживання, АДРЕСА_1 , де, під час конфлікту, наніс їй удар кулаком у ділянку правого плеча, чим заподіяв їй легкі тілесні ушкодження.

Також, зазначала, що у серпні 2023 року ОСОБА_2 допустив по відношенню до неї словесні образи, приниження гідності, залякування, спрямовані на обмеження її волевиявлення. Під час вказаного інциденту ОСОБА_2 вдарив її в обличчя.

На початку 2024 року вони почали проживати разом за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час спільного проживання заявник постійно страждала від домашнього насильства з боку ОСОБА_2 . Насильство проявлялося у застосуванні по відношенню до неї фізичного насильства, застосуванні нецензурної лексики образливого характеру, у погрозах фізичного насильства на адресу членів її родини.

Заявник зазначає, що на даний час існує реальна загроза продовження домашнього насильства щодо неї з боку ОСОБА_2 , та вважає, що існують обґрунтовані ризики настання більш тяжких наслідків для її здоров`я.

Просила суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 строком на шість місяців, яким заборонити йому особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися із нею; заборони наближатися до ОСОБА_1 ближче ніж на 100 метрів до місця її проживання, а також ближче ніж на 20 метрів у місці її навчання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки:

- заборонено ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися із нею;

- заборонено ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань 100 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 , а саме: за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонено ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань 07 метрів у місці навчання постраждалої особи ОСОБА_1 , а саме: Факультет математики та інформатики Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відносно ОСОБА_1 існує реальна ймовірність повторного вчинення домашнього насильства кривдником ОСОБА_2 , а тому заявник, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 липня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, заявником не долучено до матеріалів справи відповідних доказів, з яких можна було б встановити ризики для постраждалої особи, які б, у свою чергу, свідчили про необхідність застосування того чи іншого обмеження для кривдника та які б свідчили про систематичність вчинення ОСОБА_2 актів домашнього насилля стосовно ОСОБА_1 .

Оскільки конфлікт між учасниками цієї справи не підтверджує наявність підстав для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»..

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

13 лютого 2024 року відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис, строком на 3 доби з 06 год. 50 хв. 13 лютого 2024 року по 06 год. 50 хв. 16 лютого 2024 року, згідно якого застосовані такі заходи термінового заборонного припису: заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 (а.с.20).

23 червня 2024 року відносно ОСОБА_2 повторно винесено терміновий заборонний припис, строком на 10 діб з 07 год. 50 хв. 23 червня 2024 року по 07 год. 50 хв. 03липня 2024 року, згідно якого застосовані такі заходи термінового заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи ( АДРЕСА_2 ); заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи ( АДРЕСА_2 ); заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 (а.с.21).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним вище законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 у справі №640/23804/18, від 02.09.2020 у справі №635/4854/19-ц, від 24.02.2021 у справі №570/2528/20, від 17.11.2021 у справі №755/937/21.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання запитуваної інформації суд має право розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 77 та частиною першою статті 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявницею в обґрунтування заявлених вимог, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами щодо користування батьківською квартирою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підставності застосування обмежувального припису відносно ОСОБА_2 . Відтак, за правилами ст.12 ЦПК України, заявниця несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 вчиняв психологічне насильство, колегія суддів відхиляє, оскільки останній не був притягнутий до відповідальності за ст.173-2 КУпАП, а тому у цій справі відсутні докази вчинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства відносно заявниці.

Посилання заявниці на неодноразові звернення до правоохоронних органів з підстав вчинення відносно неї домашнього насильства свідчать про наявність тривалого конфлікту між заявником та зацікавленою особою, але не підтверджують факт того, що останній вчинив по відношенню до неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі №754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).

Посилання ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП є безпідставними, оскільки вказана постанова не набрала законної сили та не може бути доказом у вказаній справі.

Також, терміновий заборонний припис від 13 лютого 2024 року відносно ОСОБА_2 , не може бути доказом вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, оскільки містить виправлення.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 , на час розгляду апеляційної скарги, не був притягнутий до відповідальності за адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.173-2 КУпАП .

Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх у своїй сукупності доказів, окрім обставин, викладених в заяві, матеріали справи не містять.

Вирішуючи справу, суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами сторін та наслідками обмеження певних прав для особи. Враховуючи, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки, пов`язаного з насильством, застосування того чи іншого виду обмежень повинно бути співмірним із потенційними ризиками та реальними діяннями особи. Права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені свавільно, без належних на те правових підстав.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , оскільки належних та допустимих доказів заявником не надано, а судом не встановлено.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.

За подання апеляційної скарги апелянт сплатив 1861 гривень 80 коп, що підтверджується квитанцією (а.с.110).

З огляду на зазначене, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1861 гривень 80 коп у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору, за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 липня 2024 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1861 гривень 80 коп у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 03 жовтня 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.К. Височанська

Н.Ю. Половінкіна