Провадження № 2-з/643/73/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024

Суддя Московського районного суду м. Харкова Олійник О.О., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Московського районного суду міста Харкова знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 2007 року до 03.02.2015 року включно; визнання спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки № НОМЕР_1 кварталу № НОМЕР_2 у садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частину земельної ділянки № НОМЕР_1 кварталу № НОМЕР_2 в садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 01.10.2024 року у справі відкрито провадження у справі. Призначене підготовче судове засідання.

02.10.2024 року була подана заява про забезпечення позову в якій представник позивача просить суд до закінчення розгляду даної справи по суті і набранням остаточним судовим рішенням законної сили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження земельної ділянки №147 кварталу №8 в садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Заява обгрунтована наступним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час проживання однією сім`єю з відповідачем, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, ними було придбано на його ім`я земельну ділянку, яку позивач і просить поділити, як спільне майно подружжя.

У позивача існують побоювання, що відповідач, дізнавшись про існування цього судового провадження може спробувати переоформити спірну земельну ділянку на третіх осіб з метою уникнення визнання її спільним майном подружжя та поділу, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Дані побоювання підкріплюються тим, що спірна земельна ділянка була придбана до реєстрації шлюбу та у нотаріуса відсутня підстава вимагати від відповідача дозвіл дружини на її відчуження. Проте, вчасне вжиття заходів забезпечення позову у даній справі дозволить досягти мети ефективного захисту прав позивача.

На думку представника позивача існує можливість відповідача в будь-який момент відчужити спірне майно, вважаю за можливе накласти арешт та заборонити його відчуження з метою забезпечення позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову разом з доданими документами, з`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , в особі свого представника, звернулась до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 2007 року до 03.02.2015 року включно; визнання спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки № НОМЕР_1 кварталу № НОМЕР_2 у садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частину земельної ділянки № НОМЕР_1 кварталу № НОМЕР_2 в садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

До матеріалів справи доданий договір купівлі-продажу квартири від 10.08.2010 року, покупцями якої по частині виступили сторони по даній справі.

Відповідно до копії паспорта позивача, остання зареєструвала шлюб з відповідачем 03.02.2015 року.

Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини є сторони по справі.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.06.2014 року відповідачем було придбано земельну ділянку № 147 кварталу № 8 у садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позивачка просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 2007 року до 03.02.2015 року включно; визнання спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки № НОМЕР_1 кварталу № НОМЕР_2 у садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частину земельної ділянки № НОМЕР_1 кварталу № НОМЕР_2 в садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 73 СК України, за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 443 ЦПК України за поданням державного виконавця може бути визначена частка боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Також презумпція спільності власності подружжя на майно набуте під час шлюбу встановлена постановою Великої Палати Верховного суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17.

Позивач просить суд визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки № 147 кварталу № 8 у садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на частину земельної ділянки № НОМЕР_1 кварталу № НОМЕР_2 в садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Натомість у заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на всю земельну ділянку, що є неспівмірним із заявленою позовною вимогою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір з приводу поділу вищевказаної земельної ділянки.

Вирішуючи питання про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, суд виходить з наступного.

Суд вважає, що не застосування заходів забезпечення позову у цій справі може призвети до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, шляхом можливих недобросовісних дій з боку відповідача, третіх осіб направлених на продаж спірної земельної ділянки, що може бути об`єктом спільної сумісної власності.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, третіх осіб, з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний, застосований спосіб забезпечення позову є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони відчуження частини земельної ділянки № НОМЕР_1 кварталу № НОМЕР_2 у садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд зазначає, що спір по суті не розглянуто, а забезпечення позову є заходом щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та направлене на забезпечення ефективного виконання можливого судового рішення у справі.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 12.05.2022 року у справі № 522/9822/20 та постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 523/11320/19 (провадження № 61-6385св21), від 07 липня 2021 року в справі № 639/8124/20-ц (провадження № 61-10478ск21), від 01 липня 2021 року в справі № 754/3144/21 (провадження № 61-10012ск21), від 26 листопада 2021 року у справі № 760/10362/21 (провадження № 61-18100ск21) та від 01 грудня 2021 року у справі № 715/1572/21 (провадження № 61-19000ск21).

Разом з тим, суд вважає, що спосіб забезпечення даного позову шляхом саме арешту частки земельної ділянки не буде відповідати положенням Закону України Про виконавче провадження та ст. 150 ЦПК України, а тому слід застосувати такий захід забезпечення позову як заборона відчуження майна.

Закон України «Про виконавче провадження» розмежовує такі процесуальні дії, як накладення арешту на майно і оголошення заборони на його відчуження, а також проведення опису і арешту майна.

При застосуванні такого виду (способу) забезпечення позову, як накладення арешту на майно (п. 1 частини першої ст. 150 ЦПК України) потрібно конкретизувати його дію: опис, вилучення і передача на зберігання іншій особі або заборона на відчуження.

При забезпеченні позову у цій справі відсутня необхідність проводити опис спірної земельної ділянки та обмежувати право власників у володінні та користуванні належним їм майном.

За таких обставин, заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення на арешту на земельну ділянку слід задовольнити частково, забезпечивши даний позов шляхом заборони відчуження частки земельної ділянки, яка належить відповідачу, що не буде перешкоджати власниками володіти та користуватися майном на власний розсуд, окрім як не дозволить його відчужувати.

Керуючись ст. 259, 260, 261 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити відчужувати частину земельної ділянки № НОМЕР_1 кварталу № НОМЕР_2 в садівничому товаристві «50 років Жовтня», кадастровий номер: :08:003:0571 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя - О.О. Олійник