РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/4131/23

Провадження № 22-ц/4815/126/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року у складі судді Харечка С. П., ухвалене в м Рівне о 15 годині 44 хвилин, повний текст рішення складено 08 листопада 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 21 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб (актовий запис №1). 15 серпня 2014 року за власні кошти позивача для зручності та комфорту сім`ї було придбано транспортний засіб Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., кузов НОМЕР_2 , право власності на який за спільною згодою подружжя було зареєстровано за відповідачем - ОСОБА_2 . Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2020 року шлюб, зареєстрований 21 липня 2013 року Кузьминською сільською радою Красилівського району Хмельницької області між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , актовий запис №1, розірвано. В силу положень ст. 60 Сімейного кодексу України, автомобіль Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 , належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності. Як вбачається з відповіді Головного сервісного центру МВС на адвокатський запит №31/320AЗ-4286-2023 від 03.03.2023, власником автомобіля Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., кузов НОМЕР_2 станом на дату надання відповіді є ОСОБА_2 . Враховуючи, що згоди щодо порядку розподілу спільної сумісної власності між колишнім подружжям не досягнуто, відповідач постійно користується автомобілем, а в добровільному порядку не компенсовує вартість частини автомобіля, існує необхідність вирішення спору у судовому порядку. Просила суд стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля марки Ореl Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., кузов НОМЕР_2 , залишивши автомобіль в особистій власності ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі вартості автомобіля марки Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., кузов НОМЕР_2 , а саме 131 115,50 грн., залишивши автомобіль в особистій власності ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені за оцінку транспортного засобу у розмірі 1 434,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 073,60грн..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями Сімейного кодексу України, які передбачають рівністю прав чоловіка та дружини на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, включаючи і право на поділ майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, та обґрунтоване належними, достатніми і достовірними доказами на підтвердження того, що спірне майно - автомобіль Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., кузов НОМЕР_2 , придбаний сторонами в період шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частинах між ними.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що позивачка заявила вимогу про стягнення на її користь грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля, при цьому не заявляючи вимогу про визнання права власності на 1/2 частину спірного майна, адже автомобіль не відчужений та зареєстрований на його ім`я. Пояснює, що не заперечує проти визнання за дружиною 1/2 частки на спірне майно, як і не перешкоджає їй користуватися спільним автомобілем, проте суд дійшов висновку про одноосібне користування ним спірним транспортним засобом. Зауважує, що автомобіль потрапив у ДТП і на даний час користування ним неможливе через пошкодження, а тому стягнення з нього половини вартості справного транспортного засобу призведе до незаконного збагачення позивачки. Стверджує, що вартість автомобіля відповідно до звіту, який суд поклав у основу рішення, становить 262 231 грн., однак він зроблений порівняльним методом, без огляду конкретного автомобіля - Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., кузов НОМЕР_2 , без врахування його стану, в тому числі й після ДТП. Вказує, що дійсна вартість авто становить 64 452,16 грн., як зазначено у Звіті 56-R/11/71, в якому враховано стан авто, пошкодження на момент розгляду справи. З наведених міркувань просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2013 року.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2020 року шлюб, зареєстрований 21 липня 2013 року Кузьминською сільською радою Красилівського району Хмельницької області між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , актовий запис №1, розірвано.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію частини вартості автомобіля, що був придбаний ними під час шлюбу.

Як вбачається із відповіді Головного сервісного центру МВС на адвокатський запит №31/320AЗ-4286-2023 від 03.03.2023, за період з 21.07.2013 року по 17.09.2020 року за ОСОБА_2 був зареєстрований транспортний засіб Opel Vivaro (дата операції 15.08.2014р.) д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 р.в., кузов НОМЕР_2 , актуальний власник - ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з пунктами 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Такі правові висновки, викладені у постановах Верховного суду від 25 серпня 2020 року у справі №486/615/18 (провадження №61-16131св19) та від 19 серпня 2020 року у справі №728/846/19 (провадження №61-4672св20).

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок у своїй постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 про те, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

З метою визначення вартості спірного майна за клопотанням сторони позивача ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 квітня 2023 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, виконання якої доручено рівненському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру. Однак справу повернуто суду без виконання цієї ухвали з огляду на відмову відповідача надати спірний транспортний засіб для огляду через його пошкодження в ДТП.

Позивачка звернулась до ФОП ОСОБА_5 з метою визначення вартості спірного автомобіля і тим надано Звіт №11/23 від 17.07.2023р. про незалежну оцінку майна транспортного засобу Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до Звіту №11/23 від 17.07.2023 року, ринкова вартість КТЗ - автомобіля марки Opel Vivaro 2006 року випуску (VIN НОМЕР_2 ), д.н.з. НОМЕР_1 , становить 262 231 грн..

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Оцінюючи встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення - стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 частку у спільному майні, розмір якої становить 131 115,50 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнута сума компенсації не відповідає дійсній вартості транспортного засобу, яка є суттєво нижчою, з огляду на участь автомобіля в ДТП, а тому таке стягнення призведе до безпідставного збагачення позивачки, апеляційним судом оцінюються критично.

Так, судом встановлено, що рішення про розірвання шлюбу між сторонами набрало законної сили 19 жовтня 2020 року. Після розірвання шлюбу автомобілем користувався відповідач. У 2022 році сталася ДТП, в результаті якої спірний автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Як пояснив відповідач, отриману страхову виплату у розмірі 235 853,02 грн він витратив на усунення наслідків ДТП, а тому, при визначенні компенсації за частку у спільному майні колишнього подружжя суд не бере до уваги знецінення спірного транспортного засобу в результаті ДТП, що сталася після розірвання шлюбу під час фактичного використання відповідачем автомобіля, який є спільною сумісною власністю.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оцінюючи обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні. Оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 січня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.