Єдиний унікальний номер судової справи: 473/1828/24
Провадження № 22ц/812/1111/24 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

30 вересня 2024 року м. Миколаїв Справа №473/1828/24

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Вуїва О.В., у приміщенні цього суду, за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У квітні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 02 грудня 2021 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви, приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки, на підставі чого останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8% на рік на залишок заборгованості за кредитом.

Зазначав, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним і Банком кредитний договір, про що свідчить його підпис у заяві. Всі основні умови кредитування доведені відповідачу про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 14 березня 2024 року виникла заборгованість у загальному розмірі 44 475,99 грн, яка складається з: 32 818,05 грн - заборгованість за кредитом; 11 657,94 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, Банк просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 грудня 2021 року, що утворилася станом на 14 березня 2024 року у розмірі 24 433,16 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 663,58 грн.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату будь-яких процентів за користування кредитними коштами та порушення термінів виконання договірних зобов`язань у розмірі визначеному у розрахунку заборгованості.

Суд зазначив, що банк за рахунок частини внесених позичальником коштів здійснював погашення нарахованих йому процентів, хоча такі дії банку суперечать умовам кредитного договору, який не передбачає умови щодо нарахування процентів. Згідно розрахунку заборгованості, за період з 27 травня 2022 року по 31 травня 2023 року 8 384,89 грн з внесених позичальником коштів на погашення тіла кредиту було зараховано банком на погашення заборгованості за процентами.

Враховуючи те, що такі дії банку та нарахування не узгоджувалися з умовами кредитного договору, суд дійшов висновку, що кошти, розподілені банком на сплату процентів за кредитом підлягають перерозподілу на погашення заборгованості за тілом кредиту.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позову, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог в повному обсязі.

На думку позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості, з урахуванням боргу за процентами за користування кредитом, зроблений внаслідок не встановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, та спростовуються підписаними особисто відповідачем заявою та паспортом споживчого кредиту за допомогою електронного підпису.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

За приписами частини першої статті 369 ЦПК України (в редакції закону, яка діяла на день подання апеляційної скарги з урахуванням пункту 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи» № 3831-IX від 19 червня 2024 року)апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 стаття 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату будь-яких процентів за користування кредитними коштами та порушення термінів виконання договірних зобов`язань у розмірі визначеному у розрахунку заборгованості.

Отже, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за процентами в розмірі 11657,94 грн відсутні.

Зважаючи, що за період з 27 травня 2022 року по 31 травня 2023 року 8 384,89 грн з внесених позичальником коштів на погашення тіла кредиту було зараховано банком на погашення заборгованості за процентами, які не узгоджені сторонами, суд дійшов висновку про те, що ці кошти підлягають перерозподілу на погашення заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 02 грудня 2021 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Умов про нарахування процентів та інших платежів згідно укладеного між сторонами договору анкета-заява не містить.

Підписавши анкету - заяву відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк» становить між сторонами договір про надання банківських послуг, умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Також відповідач підписав електронним цифровим підписом, що сторонами не спростовується, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена», який містить інформацію щодо загальної вартості кредиту, строку кредитування, ліміту кредиту, процентної ставки, порядку повернення кредиту та штрафних санкцій (а.с. 8-9).

Згідно довідки Банку ОСОБА_1 було відкрито банківський рахунок та видано картку № НОМЕР_1 строком дії до березня 2028 року (а.с. 13).

Відповідно до довідки за лімітами, 02 грудня 2021 року за платіжною карткою, що видана позичальнику на підставі підписаної анкети-заяви, за узгодженням сторін було встановлено кредитний ліміт в розмірі 13 000 грн, який 10 березня 2023 року збільшено до 34 000 грн. (а.с.14).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с.10-12).

До позовної заяви, крім анкети-заяви, підписаної позичальником, представник банку додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Тарифи по картці «Зелена», які не підписані позичальником (а.с. 16-22, 23- 24) та паспорт споживчого кредиту, який підписаний електронний цифровим підписом позичальника.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 становить 44 475,99 грн, яка складається з: 32 818,05 грн - заборгованості за кредитом; 11 657,94 грн - заборгованості по відсоткам.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 02 грудня 2021 року, окрім анкетних даних, його контактної інформації, відомостей про майновий стан та трудову діяльність, розмір процентної ставки не встановлено.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив, крім заборгованості за кредитом, стягнути з відповідача заборгованість за процентами.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на Умови та Правила надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті: https://a-bank.com.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» (АТ «Акцент-Банк»), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року справа № 6-16цс15, від 17 липня 2019 року справа №175/4576/14-ц, і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частину першу статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим ПАТ «Акцент-Банк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «Акцент-Банк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» (АТ «Акцент-Банк»), відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», (АТ «Акцент-Банк»), не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надання позивачем паспорту споживчого кредиту, підписаного електронним підписом позичальником ОСОБА_1 не має правового значення для вирішення цих позовних вимог, оскільки сторони чітко погодили, що інформація за цим паспортом зберігає чинність і є актуальною до 06 грудня 2021 року.

До того ж, у цьому паспорті зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, у зв`язку з чим цей паспорт не можна вважати складовою кредитного договору від 02 грудня 2021 року.

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати ВС в складі КЦС, зробленого у постанові від 23 травня 2022 року під час розгляду справи № 393/126/20 під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Таку форму правочину потрібно розмежовувати від способу підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За наведеного, наданий банком паспорт споживчого кредитування не може вважатися погодженням позичальником ОСОБА_1 умов договору кредитування, так як лише засвідчує виконання позивачем свого обов`язку у розумінні статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані сторонами, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що правові підстави для нарахування та сплати процентів за користування коштами, що надані банком відповідачу в якості кредиту, відсутні.

Тому підтвердження прийняття позичальником цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів, а також паспорту споживчого кредитування, як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.

Судом першої інстанції правильно встановлено що за інформацією, яка міститься у виписці з банківського рахунку, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості. За користування кредитними коштами відповідач сплачував не обумовлені договором відсотки. Загальний розмір сплачених ОСОБА_1 відсотків становить 8384,89 грн, які підлягають перерозподілу на погашення заборгованості за тілом кредиту.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення в повному обсязі позовних вимог АТ «Акцент Банк», оскільки такі вимоги не відповідають обставинам справи та вимогам законодавства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, оскільки його ухвалено з дотриманням вимог матеріального закону, який регулює спірні правовідносини, та дотриманням вимог процесуального законодавства.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то у колегії суддів з урахуванням положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат, які в цій справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.