Справа № 710/529/24
Провадження № 2/710/289/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2024 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Гегельської І.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Дубини Т.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача орган опіки та піклування Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області про позбавлення батьківських справ,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

12.04.2024 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначено, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_5 . Батьки одружились 12.08.2017. Батько - ОСОБА_4 не виконував свої батьківські обов`язки в повній мірі. Після розірвання шлюбу - 28.10.2020, взагалі пропав з життя дитини. Як вважає мати дитини, ОСОБА_4 має нестабільну психіку. Як батько, він не приділяв достатньої уваги дитині за час спільного проживання, жодного разу не поцікавився життям, успіхами чи здоров`ям дитини. Він не ходив на роботу, не забезпечував дитину. Дитина проживає з матір`ю, яка створила всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку своєї доньки. Фінансової допомоги відповідач також не надає. Позивачка вважає, що дії відповідача травмують психіку дитини і перешкоджають її здоровому розвитку та вихованню. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків протягом багатьох років. Тому позивач звернувся з цим позовом до суду.

У судове засідання представник позивача з`явився, позов підтримав повністю та надав пояснення аналогічні змісту позову.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Представники третіх осіб у судове засідання з`явилися, позов підтримав.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 02.05.2024 було відкрито провадження у цій цивільній справі й ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 17.06.2024 витребувані докази у Комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради».

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18.07.2024 витребувані докази у Відділі поліцейської діяльності № 2 (м. Шпола) Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 19.08.2024 було вирішено закрити підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

2. Мотивувальна частина:

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В суді встановлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками дитини записані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом про народження № 136 від 04.11.2014 року, складеним Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на ОСОБА_5 , (повторне свідоцтво про народження від 05.10.2017 серія НОМЕР_1 ) (а.с.15).

Батьки дитини розірвали шлюб 28.10.2020 на підставі рішення про розірвання шлюбу Шполянського районного суду Черкаської області, справа № 710/1007/20 (а.с.16-19).

Згідно довідки КНП «Шполянський центр первинної медико-санітарної допомоги Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади» № 135 від 27.03.2024 року, дитина ОСОБА_5 перебуває під наглядом сімейного лікаря з народження. Протягом останніх чотирьох років на прийом до сімейного лікаря дитина приходила в супроводі матері ОСОБА_3 (а.с.20).

Відповідно до характеристики учениці 4 класу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданої класним керівником та директором школи, ОСОБА_5 має хороший фізичний та розумовий розвиток, самостійна та доброзичлива, всі доручення класного керівника виконує вчасно та сумлінно. Також в характеристиці зазначено, що мама дитини - ОСОБА_3 регулярно відвідувала школу і цікавилась станом своєї дитини (забезпечувала всім необхідним для навчання), приймала активну участь у житті класу та школи, відповідально ставилась до виховання дитини в сім`ї (а.с.22).

Згідно довідки № 75-23072024/71022 від 23.07.2024 на ухвалу про витребування доказів ВПД № 2 за установчими даними ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про адміністративні правопорушення відсутні (а.с.146).

Відповідно до даних довідки КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» № 4770/02 від 11.07.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» (а.с.147).

Рішенням № 484 від 13.08.2024 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 » виконавчий комітет міської ради вирішив затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.158).

Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Шполянської міської ради складено висновок, згідно якого позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_5 , є доцільним (а.с.159-160). Зі змісту висновку випливає, що розглянувши питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , відносно його доньки, з`ясовано, що батько дитини ніяким чином не піклується про дитину, вихованням та утриманням доньки не займався, не цікавиться станом її здоров`я, навчанням та дозвіллям. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються матір`ю без участі та підтримки з боку батька.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "Мак Майкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі Мак Майкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII).

Суд також акцентує увагу на тому, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97).

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, відповідно до висновку «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », вирішено доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.159-160).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 371/693/18.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20) та ін.

Відповідно до ст. 180 СК України, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, відповідач у справі, ОСОБА_4 не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не створює належних умов для розвитку її здібностей та не виконує свого обов`язку по утриманню.

Отже, малолітня ОСОБА_5 позбавлена батьківського піклування, матеріальної підтримки та захисту своїх особистих і майнових прав та інтересів. Відмова в задоволенні позову в даному випадку призведе до порушення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

З урахуванням установлених обставин, суд доходить до висновку про необхідність в задоволенні позову.

Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (ч. 1 ст. 179 СК України).

Враховуючи зазначене, суд стягує з ОСОБА_4 на утримання доньки: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі однієї чверті доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття дитини.

З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей.

Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Заходи забезпечення позову не застосовувались.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів з відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

На підставі ст. 55, 60, 63, 242 ЦК України, ст. 19, 164, 165, 166, 171, 179, 180 -183, 190, 191, 243 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнення аліментів розпочати з часу звернення позивача до суду, тобто з 12.04.2024.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.(одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення в частині стягнення з відповідача аліментів за один місяць допустити до негайного виконання, в іншій частині рішення підлягає виконанню після набрання ним законної сили.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 08.09.2017 року органом 7133, реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_3 , інші дані про особу суду невідомі.

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 (згідно останніх даних у позивача), реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_4 , інші дані про особу суду невідомі.

Рішення в повному обсязі складене 07.10.2024.

Суддя Н.П. Побережна