Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3609/23 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 60 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 935/3609/23 за позовом ОСОБА_1 до Коростишівської територіальної громади у особі Коростишівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. у місті Коростишів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю 1 (один) місяць.

Позов мотивувався тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що мама проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті за цією ж адресою ніхто не був зареєстрований і не проживав. Враховуючи, що у випадку смерті вона не залишила розпорядження у вигляді заповіту, то спадкування відбулося за законом.

Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті матері і ніхто не приймав та не звертався із заявами про відкриття спадкової справи до майна померлої. Сам на момент її смерті не володів інформацією про належність їй будь-якого майна чи майнового права. Лише у 2023 році за інформацією Харитонівської сільської ради Житомирського району Житомирської області дізнався, що його мама мала право на земельну частку (пай) у колективному сільськогосподарському підприємстві «Коростишівське». Згодом у будинку, де проживала його мама, виявив сертифікат на право на земельну частку (пай), площею 3,55 га в умовних кадастрових гектарах.

Коли звернувся до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Мошковського О.С. через свого представника з відповідною заявою про прийняття спадщини, то йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропущенням встановленого строку з таким зверненням. Також нотаріус повідомив, що визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини він має право звернутися із позовом до суду.

Вказує на те, що цей строк ним було пропущено з об`єктивних причин, що не залежали від його волі, вважає їх поважними. А тому і звертається до суду з проханням визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю 1 (один) місяць.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Він не погоджується із висновками суду про те, що причини пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини є неповажними. Оскільки судом належним чином не з`ясовані обставини, які зумовили неприйняття ним спадщини у строки та порядку, визначеному законом.

Вказує, що мати до дня смерті проживала по АДРЕСА_1 . Однак, документів, що підтверджували б право власності на цей будинок, чи земельну ділянку біля нього не було. Після смерті матері він фактично вступив у володіння спадковим майном, обробляв земельну ділянку, доглядав за будинком, проводив його ремонт. Однак це майно не має власника і жодними документами це не підтверджено. Тому, з моменту відкриття спадщини він не мав і не отримував жодних правовстановлюючих документів на майно, що могло належати мамі.

Звертає увагу на те, що судом не прийнято було до уваги пояснення його представника, що саме у зв`язку з інформаційною роботою, яка проводилася сільською радою у 2023 році, щодо необхідності оформлення права власності на земельні ділянки розформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Коростишів», він дізнався, що його мама мала право на земельну частку (пай).

Зазначає, що у вересні 2023 року було його повідомлено, як спадкоємця про наявність сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на ім`я померлої у 1998 році. Але суд не прийняв до уваги, що ним пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини поза його волею. Внаслідок незаконно ухваленого рішення він втрачає законне право на отримання спадкового майна, що залишилося після смерті матері.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Кушніренко А.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам скарги.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №104 (а.с.8).

Відповідно до змісту копій довідок, виданих Харитонівською сільською радою Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день її смерті за цією ж адресою ніхто не був зареєстрований і не проживав, а також рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 , Харитонівською сільською радою не приймалося. Крім того, зазначено, що ОСОБА_1 , прийняв спадщину після смерті матері у шестимісячний строк (в період жовтня 2005 року до квітня 2006 року), а саме проводив ремонт житлового будинку, обробляв присадибну земельну ділянку в АДРЕСА_1 (копія довідки № 332 від 09.10.2023 (а.с. 10), копії довідок № № 122, 123, 124 від 15.03.2024 (а.с. 38, 39 ).

У той же час, згідно копії довідки, виданої цією ж сільською радою від 15 березня 2024 року № 125, рішенням виконкому Харитонівської сільської ради від 09 серпня 1993 року №21 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,20 га в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою (а.с.39).

Представник позивача не спростував наявність протиріч у відомостях, зазначених у вказаних копіях довідок.

До позовної заяви долучено копію сертифікату, виданого на імя ОСОБА_2 ( тобто вказано прізвище « ОСОБА_3 », а позивач - ОСОБА_4 ) від 26 березня 1998 року на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0293244, що посвідчує право на 3,55 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та перебуває у колективній власності КСП «Коростишів» (а.с.11).

Також, встановлено, що 26 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мошковським О.С. винесено постанову №520/02-31 про відмову ОСОБА_5 , яка діяла від імені позивача ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Коростишівське» в місті Коростишів, Житомирської області, розміром 3,55 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка належала строку звернення із заявою про прийняття спадщини (копія постанови, а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини (17 років) за відсутності поважних причин. Також зазначив, що необізнаність позивача про існування спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , а саме її право на земельну частку (пай) у КСП «Коростишівське» не можуть бути визнані поважними, оскільки не підтверджують неможливість позивача звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду, мотивуючи таким.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17 зроблено висновок, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі №6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі №198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі №712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі №592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі №381/4482/16-ц.

Також, аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18, від 03 березня 2021 року у справі №145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 96/12109/18.

Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною.

А відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також, згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивач будучи спадкоємцем першої черги, а також враховуючи той факт, що згідно довідки виконкому Харитонівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №124 від 15 березня 2024 року ОСОБА_1 у період з жовтня 2005 року по квітень 2006 року брав участь в управлінні майном померлої матері, зокрема, проводив ремонт житлового будинку, обробляв присадибну земельну ділянку, він не реалізував своє право на прийняття спадщини у спосіб та строки, визначені статтями 1269, 1270 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи сторін у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необгрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 02 жовтня 2024 року.