Справа № 455/816/24
Провадження № 2/455/289/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2024 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Борковська Н.М.,

за участю: представника позивачки - адвоката Бущака Р.Є.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Кісь О.Р.,

представника третьої особи Микуляк Р.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Старосамбірська міська рада Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

02.04.2024 позивач ОСОБА_3 звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд позбавити відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 30 березня 2022 року у справі № 455/1583/21 розірвано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був зареєстрований 23 квітня 2020 року у Старосамбірському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 17. Прізвище позивача ОСОБА_3 після розірвання шлюбу відновлено на дошлюбне - « ОСОБА_3 ».

Вказує, що від спільного подружнього життя з відповідачем у неї народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка знаходиться на її утриманні та вихованні. Судовим наказом Старосамбірського районного суду Львівської області від 25 січня 2024 року ухвалено стягувати із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, заборгованості по сплаті аліментів станом на 27 березня 2024 року - немає.

Зазначає, що при виписці з пологового відділення її зустрів батько і забрав разом з донечкою до батьківського житлового будинку, колишній чоловік коли вона перебувала в пологовому відділенні не мав наміру зустрічатись з нею не прийшов її підтримати морально, психологічно та матеріально. На обряді хрещення дочки, на день народження донечки, чи свято Святого Миколая колишній чоловік та батько дитини не мав наміру навіть подзвонити до своєї дитини та привітати із святом, не говорячи про те, щоб приїхати особисто. З дня народження донечки її колишній чоловік та батько дитини не бачив її особисто, не цікавиться нею, будь - яких перешкод вона створює, хоча з його сторони наміру побачить з дочкою за три роки п`ять місяців не було.

Крім того вказує, що ОСОБА_1 залишив малолітню дочку, коли вона перебувала в пологовому відділенні, матеріально не допомагає, не піклується про дитину, про її стан та розвиток, не проявляє до дочки батьківської любові, не цікавиться її вихованням, проживанням, здоров`ям, матеріальним забезпеченням. Зазначає, що постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено стягнення у виді попередження. Дана постанова набрала законної сили 19 березня 2024 року. Враховуючи вищенаведене просить позбавити ОСОБА_1 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2024 року справа передана для розгляду судді Кушніру А.В.

Ухвалою судді від 24.04.2024 провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.

01.07.2024 від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення в яких зазначає, що категорично не погоджується із зазначеними у позовній заяві обставинами та заперечує проти позову. Вказує, що дійсно, 23.04.2020 він одружився зі ОСОБА_3 . До одруження вони були знайомі близько року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дитина ОСОБА_4 . Після одруження він переїхав проживати до дружини в будинок її батьків та сімейні стосунки у них з позивачкою не склалися. Він турбувався перебігом вагітності, здоров`ям дружини і їх майбутньої дитини, проте, виявилося, що вони різні за характерами, поглядами на сімейне життя і стосунки люди. Через місяць після одруження позивачка та її батьки спакували його речі і попросили покинути їх будинок, що він змушений був зробити. Після цього дружина спілкування з ним уникала, він цікавився перебігом її вагітності та орієнтовною датою народження дитини, проте, цю інформацію дружина приховувала. Про перебування в пологовому будинку та народження дитини ні дружина, ні її батьки його не повідомили він не приїхав забрати дружину та донечку з пологового будинку. Про народження дитини йому стало відомо від знайомих. Позивачка відмовляла йому у побаченні з донькою, казала, що не бажає його бачити, що він не є батьком дитини. Хрещення дитини також провели потай він нього. Вказує, що любив дружину, намагався зберегти шлюб і сім`ю, маючи житло пропонував дружині перейти проживати окремо від її батьків. Але вона на це не погоджувалася. Зазначає, що після видачі 25.01.2024 судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини він регулярно сплачує визначені судом кошти на утримання дитини, заборгованості не має. Та враховуючи те, що позивачка і надалі не давала йому можливості бачити дитину, спілкуватися з нею, брати участь у її вихованні і вирішити це питання шляхом досягнення домовленостей з нею було неможливо, він змушений був звернутися з відповідною заявою до служби у справах дітей. Виконавчий комітет Старосамбірської міської ради 29.02.2024 прийняв рішення №21/02-04т «Про визначення порядку участі у вихованні малолітньої дитини». Цим рішенням йому встановлено порядок спілкування та побачень з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , не менше двох разів на місяць у вихідні дні (субота, неділя) з 10,00год. до 15,00год., за попередньою домовленістю та взаємною згодою з мамою дитини ОСОБА_3 . Цим рішенням також зобов`язано ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у спілкуванні з донькою. Проте, позивачка свідомо ухиляється від його виконання, позбавляє його права та можливості бачитися зі своєю дитиною, спілкуватися з нею і брати участь у її вихованні. Не приймає від нього гостинці та подарунки для дитини. У відповідь на його звернення до органу опіки та піклування позивачка ініціювала притягнення його до адміністративної відповідальності за ніби то ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. При розгляді справи в суді він пояснював, що не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, намагається їх здійснювати і саме поведінка позивачки позбавляє його можливості виконувати ці обов`язки. Провини своєї не визнавав. Не маючи юридичної освіти, вважав, що його не притягнули до адміністративної відповідальності. Зі змістом постанови і прийнятим рішенням він не погоджується, однак оскаржувати її не буде, оскільки пропустив строк. Враховуючи наведене просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 03.07.2024 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Бущак Р.Є. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кісь О.Р. у судовому засіданні проти позову заперечили у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи - Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування в судовому засіданні проти позову заперечив та підтримав висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників та представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тобто сторони у справі, є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.10.2020 року (а.с.12).

Сторони перебували між собою у шлюбі, який був зареєстрований 23.04.2020року та рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 30.03.2022 шлюб між ними було розірвано (а.с.10).

Як вбачається із довідки виданої старостою Великосільського старостинського округу №143 від 21.02.2024 (а.с.14), Акта обстеження матеріально - побутових умов №141 від 21.02.2024 (а.с.15), позивачка працює бібліотекарем в с. Великосілля. Проживає в АДРЕСА_1 , разом з дочкою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 при матері, батьком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 - пенсіонер та мамою ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка не працює, у батьківському будинку загальною житловою площею 38 м, який складається з двох кімнат та кухні в задовільно побутових умовах. Зі слів матері батько дитини ОСОБА_1 з дня народження дитини ОСОБА_4 не з`являвся та не цікавився умовами проживання дитини, здоров`ям та не забезпечує продуктами харчування, фінансово не забезпечує дитину. Не був присутнім на таїнстві хрещення та миропомазання на дні народження дитини на свято Миколая та новий рік. Не забрав дитину з пологового будинку.

Згідно консультативного висновку клінічного психолога №649 від 21.06.2024 КНП Самбірської міської ради «Самбірська центральна лікарня» (а.с.70) неповнолітня ОСОБА_4 розвинена достатньо, відповідно до свого віку, добре розвинута пам`ять, увага, сприйняття, відкрита до спілкування; Психологічний стан дитини стабільний, проте під час розмови про батька ОСОБА_1 , дитина почувається схвильовано і ця тема її пригнічує; Емоційний стан порушено з причини високого рівня тривожності, пов`язаний з напруженими відносинами в системі «батько-дитина». Посилює тривогу остатнім часом некоректна поведінка зі сторони батька. В своїй сім`ї з мамою ОСОБА_4 почуває себе щасливою і задоволеною, їй так комфортно жити і розвиватися. Дитині приділяють достатньо уваги та піклуються про емоційні та соціально-побутові потреби. Ігнорування психоемоційного стану дитини може викликати стрес і призвести до погіршення стану здоров`я дитини.

Згідно характеристики виданої старостою Великосільського старостинського округу№144 від 21.02.2024 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 проживає в АДРЕСА_1 з дня народження. ОСОБА_3 розлучена, працює бібліотекарем в с.Великосілля, яка зарекомендувала себе з позитивної сторони, спокійна врівноважена бере активну участь у громадському житті села. Сама займається вихованням своєї доньки свій материнський обов`язок виконує добре та старанно. На роботі проводить різні майстер-класи та долучає дітей до творчої самодіяльності. Добра і чуйна до людей завжди відкликається на допомогу. З сторони Великосільського старостинського округу зауважень немає. Будь-яких скарг від жителів села Потік на гр. ОСОБА_3 у Великосільський старостинський округ не надходило. Спиртними напоями не зловживає (а.с.18).

Згідно характеристики виданої комунальним закладом «Старосамбірська публічна бібліотека» Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області встановлено, що позивач працює на посаді бібліотекаря бібліотеки - філії села Великосілля КЗ «Старосамбірська публічна бібліотека» Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області з 2015 року. Має професійну вищу освіту, закінчила Рівненський державний гуманітарний університет, маю ступінь вищої освіти - магістр. За час роботи зарекомендувала позивач сумлінним та дисциплінованим працівником, ініціативна, доброзичлива і стримана, в будь - якій ситуації готова до мирного вирішення конфлікту. Зарекомендувала себе приємною у спілкуванні з користувачами бібліотеки та колегами по роботі. Маю правильні життєві пріоритети та орієнтири. Із задоволенням працює з дітьми - користувачами бібліотеки, організовує та проводить з ними різноманітні соціокультурні заходи, майстер класи, літературні читання та ін. Діти залюбки гуртуються біля позивача, люблять та поважають. За високі досягнення в роботі неодноразово нагороджувалась грамотами та подяками різних видів (Старосамбірської міської ради, відділу культури, молоді та туризму виконавчого комітету Старосамбірської міської ради, КЗ «Старосамбірська публічна бібліотека» та ін.) Дисициплінарних попереджень до позивача не застосовувались ( а.с.19)

Згідно довідки про доходи №35 від 21.02.2024 (а.с.41) загальна сума доходу позивачки ОСОБА_3 за період з 08.2023 по 01.2024року становить 43746,36 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 проживає окремо від дитини за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до судового наказу Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.01.2024року (а.с.13) у справі №455/178/24 з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , 01.10.2020 у розмірі доходу, починаючи з 24.01.2024року.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 27.03.23024 у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_4 при примусовому виконанні судового наказу №455/178/24 від 25.01.2024 виданого Старосамбірським районним судом Львівської області, боржником ОСОБА_1 сплачено 8375,30 грн аліментів та заборгованість зі сплати аліментів станом на 27.03.2024 немає (а.с.21).

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року у справі № 455/556/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено стягнення у виді попередження (а.с.20).

Згідно змісту вищевказаної постанови слідує, що 23.02.2024 близько 11:00 год. було встановлено, що ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , в період часу з 01.10.2020 по 23.02.2024, ухилявся від виконання обов`язків, передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України, відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , 2020 р.н., оскільки не цікавився її здоров`ям, не приймав участь у вихованні, не допомагав матеріально. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 184 КУпАП. В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 провину визнав та просив суворо не карати.

Як вбачається із рішенні виконавчого комітету Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області №21/02-04 від 29.02.2024: 1. встановлено порядок спілкування та побачень батька ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_4 не менше двох разів на місяць у вихідні дні ( субота, неділя) з 10.00 год до 15.00 год за попередньою домовленістю та взаємною згодою з мамою дитини ОСОБА_13 ; 2. ОСОБА_3 не чинити перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_4 ( а.с.66).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Старосамбірської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи в інтересах дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Старосамбірської міської ради (протокол №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини Старосамбірської міської ради від 22 травня 2024 року), керуючись ст. 150, 153, 157 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», орган опіки та піклування Старосамбірської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.49-50).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 показала, що являється односельчанкою і сусідкою ОСОБА_3 . Відповідача ОСОБА_1 знає. Бачила його один раз тільки коли позивач з відповідачкою одружувались. Після цього, неодноразово приходила до житлового будинку де проживає позивач і ніколи не бачила відповідача. З слів ОСОБА_3 їй відомо, що позивач з дня народження дочки і до сьогоднішнього дня самостійно займається вихованням та утриманням дочки.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 показала, що працює на посаді фельдшера яка обслуговує два села Великосілля та Потік. Завжди на профілактичні щеплення матір приходила разом з дитиною, коли приходила до житлового будинку один раз в місяць де проживає позивач разом з дитиною та батьками позивача, ніколи не бачила батька малолітньої дитини. Дитина разом з матір`ю перебувала на стаціонарному лікуванні в Старосамбірській центральній районній лікарні Львівської області, оскільки вона виписувала скерування матері.

Правовідносини, наявні між сторонами, мають наступне правове регулювання.

Із змісту преамбули Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України - 27 вересня 1991 року (далі Конвенція) вбачається, що держави учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Частина 1 ст. 3 Конвенції вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 1 ст. 7 цього ж акту передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно із ч.1 ст. 8 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Частина 1 ст. 9 Конвенції передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Стаття 16 Конвенції вказує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Статтею 18 Конвенції, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ч. 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 150 СК України, яка передбачає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За заявою батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні із нею того з батьків, хто проживає окремо. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим для виконання (ст.158 Сімейного кодексу України).

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ст. 166 СК України передбачає, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який міститься у постанові від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 27 лютого 2023 року в справі № 443/643/21.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявника проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання ним апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344 св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ( ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 07.05.2024, справа № 715/1337/23 провадження № 61-18547св23.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Отже, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач тривалий час, з часу народження дочки - 01.10.2020 до 2024року, ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки, не цікавився її здоров`ям, не приймав участі у вихованні, не допомагав матеріально, за що останній притягувався до адміністративної відповідальності постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка набрала законної сили.

При цьому, в ході розгляду справи відповідачем вказані обставини не спростовано належними та допустимими доказами, зокрема, не було надано належних доказів чинення з боку позивача перешкод у спілкуванні з дитиною.

В той же час, надані в судовому засіданні пояснення відповідача та наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідач з 2024 року активно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки із цією метою звертався до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач під час розгляду справи заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначаючи про те, що він бажає спілкуватися зі своєю дитиною, від виконання своїх батьківських обов`язків не відмовляється. Така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не бажає розривати зв`язки з дочкою.

На переконання суду, батько дитини бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а тому позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо застосування до відповідача ОСОБА_1 заходів впливу з боку органу опіки та піклування, попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування є недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 ..

Суд вважає, що наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування є достатньо обґрунтований, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи.

Таким чином, встановивши, що відповідач не втратив бажання налагодити спілкування з дочкою, продовжує вважати себе її батьком та бажає брати участь у її вихованні, враховуючи поведінку відповідача в ході судового розгляду, а саме, те що він заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки, що свідчить про його інтерес до дитини та про можливість зміни поведінки батька, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, а інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження її зв`язків з сім`єю, в тому числі і з батьком, крім того, позбавлення батьківських прав є виключною мірою сімейно-правової відповідальності, яка застосовується у разі, коли захистити права та інтереси дитини іншим шляхом неможливо, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав у даному випадку є недоцільним та передчасним.

Суд вважає, що відмова у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, який бажає виправити свою поведінку, брати участь у вихованні та відновити спілкування з малолітньою дочкою, у даному випадку відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

При цьому, установивши певні прояви неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочки, суд вважає що обставини цієї справи свідчать про наявність підстав для того, щоб попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з дочкою, приймати участь у вихованні, розвитку та піклуванні щодо дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним своїх батьківських обов`язків, що узгоджується із пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Старосамбірська міська рада Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Старосамбірську міську раду Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ;

Третя особа: Старосамбірська міська рада Самбірського району Львівської області як орган опіки та піклування, місцезнаходження: м.Старий Самбір, вул.Лева Галицького, 40, Самбірського району Львівської області; .

Повний текст рішення суду складено 30 вересня 2024 року.

Суддя А.В.Кушнір