ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/1031/19 Номер провадження 22-ц/814/2782/24Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Кузнєцової О.Ю., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відновити межі земельної ділянки та перенести огорожу (паркан) між земельними ділянками,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 кадастрові номери :00:001:0138 та :00:001:0139, шляхом відновлення меж між земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , та перенести існуючу огорожу (паркан), що розділяє земельні ділянки згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи.

В обгрунтування позову вказував, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :00:001:0138, придбаний 14.10.2014, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку. Земельна ділянка позивача межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок, що належить відповідачу.

Вказував, що відповідач ОСОБА_2 встановила огорожу не у відповідності до межі, яка зафіксована у технічній документації, чим порушила межі земельних ділянок, належних позивачу та відповідачу, чинить перешкоди у здійсненні позивачем права користування належною останньому на праві власності земельною ділянкою, та фактично порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого площа земельної ділянки, що належить йому, була штучно зменшена та він позбавлений права користуватися частиною власної земельної ділянки.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відновити межі земельної ділянки та перенести огорожу (паркан) між земельними ділянками відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій прохає рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Із апеляційної скарги вбачається, що позивач фактично не погоджується з висновками експертів № 3981 за результатами проведення земельно-технічної експертизи, а також незгоден із відмовою у призначенні повторної земельно-технічної експертизи. Вважає, що суд першої інстанції позбавив його можливості підтвердити доводи заявлені ним у позовній заяві.

Вказує, що висновок № 3981 від 24.03.2023 року за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи за матеріалами цивільної справи стосовно фактичного розташування паркану збудованого між земельною ділянкою по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 про неможливість встановити в яку сторону і на скільки слід перенести паркан, оскільки відсутня затверджена землевпорядна документація, координат земельних ділянок у єдиній системі координат та фактичної зйомки є необґрунтованим, оскільки судом не вимагалось надання висновку експертом на підставі саме затвердженої технічної документації.

Посилається на те, що висновки суду щодо ненадання правовстановлюючих документів на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0138 на якій розташований належний позивачу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є передчасними, оскільки вказана земельна ділянка зазначена у договорі купівлі- продажу від 14.10.2014 року, кадастровий номер земельної ділянки свідчить про її формування, тобто межі земельної ділянки визначено.

Просив призначити повторну земельно-технічну експертизу у справі. Зобов`язати відповідача надати суду технічну документацію на належну йому земельну ділянку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи був присутній представник позивача, інші особи по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача та представника позивача, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2014, що укладений між ним та ОСОБА_3 (а.с.6-8 т.1), що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.9 т.1) належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер :00:001:0138.

Згідно договору купівлі-продажу від 18.09.1973, ОСОБА_4 придбав житловий будинок за адресою: с. Шестакове Вовчанського району Харківської області (а.с.68), а також є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування будинку та ведення селянського господарства, площею 0,7587 га, переданого на підставі рішення Шестаківської сільської ради від 18.01.2001, про що свідчить Державний акт про право власності на землю серії Р1 № 700507 (а.с.68,69, 72 т.1).

З Технічного звіту по встановленню зовнішніх меж та розробки документації для складання Державного акта на право приватної власності на землю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-22 т.1), а саме з Акта установлення та узгодження меж земельної ділянки від 19.01.2001 року вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_4 межує по стороні Г-А із земельною ділянкою ОСОБА_3 , межі погоджено із користувачами сусідніх земельних ділянок.

Районним судом також встановлено, що ОСОБА_4 помер та 21.11.2006 за заявою ОСОБА_2 до майна померлого заведена спадкова справа Вовчанською державною нотаріальною конторою (а.с.70-99 т.1).

24.02.1998 ОСОБА_4 склав заповіт, з якого вбачається, що все своє майно він заповів ОСОБА_5 . На момент складання заповіту, відповідно довідки виконавчого комітету Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області №25 від 06.02.2007, ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.91). Проте, виконавчий комітет Шестаківської сільської ради Вовчанського району Харківської області у своїй довідці №326 від 21.11.2006 зазначає, що ОСОБА_4 постійно проживав та був прописаний з 1946 року по день смерті АДРЕСА_1 разом з дружиною (а.с.93 т.1).

Із свідоцтв про право на спадщину за законом та витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_4 оформила спадщину на наступне спадкове майно, а саме: автомобіль ВАЗ 21013, 1987 року випуску та трактор марки Т16, 1996 року випуску. Право власності на будинок та земельну ділянку не оформлено(а.с.96-99 т.1).

Відповідно акта погоджувальної комісії для розгляду спірних питань суміжних землекористувачів Старосалтівської селищної ради від 16.06.2017, при обстеженні суміжних земельних ділянок, комісія встановила, що при аналізі та розгляду наданих документів виявлено невідповідність розмірів та конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , вивчивши питання на місці, комісія запропонувала звернутися до ліцензованої (сертифікаційної) землевпорядної організації (а.с.55 т.1).

Згідно з висновком експерта №3981 від 24.03.2023 за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи за матеріалами цивільної справи стосовно фактичного розташування паркану (огорожі), збудованого між земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , технічній документації та в яку сторону і на скільки слід перенести паркан (огорожу), збудований ОСОБА_2 , для відновлення порушених прав сумісного землевласника ОСОБА_1 встановити неможливо у зв`язку з відсутністю затвердженої землевпорядної документації, координат земельних ділянок у єдиній системі координат та фактичної зйомки (а.с.166-184 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували де проходить межа його земельної ділянки та чи порушена межа саме відповідачкою, а також не доведено, що саме ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Не доведено яку площу земельної ділянки та якої конфігурації самовільно зайняла відповідачка.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Звертаючись до суду із даним позов ОСОБА_1 зазначав, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 який придбаний 14.10.2014. Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :00:001:0138.

Разом з тим, згідно інформації наданої відділом у Вовчанському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:0138, площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:0139, площею 0,0487 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 до зазначеного відділу від виконавця землевпорядних робіт не надходила.

Відповідно до Книг записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб інформація про наявність зареєстрованого Державного акта на право приватної власності на земельні ділянки кадастровий номер :00:001:0138 та кадастровий номер :00:001:0139, станом на 01.01.2013 у відділі відсутня.

Окрім того, станом на 05.12.2019 інформація про зареєстроване право власності на вищезазначені земельні ділянки в Державному земельному кадастрі відсутня (а.с.100 т.1).

Із вказаного слідує, що позивач ОСОБА_1 набуваючи право власності на будинку за адресою: АДРЕСА_1 не набув права власності на земельну ділянку, оскільки попередній власник на момент укладення договору купівлі продажу не мав права власності на цю земельну ділянку.

Аналогічний висновок міститься в Постанові Верховного суду від 19.05.2020 у справі № 127/10011/18, в якій вказано, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з набуттям позивачами права власності на комплекс будівель та споруд, які розташовані на спірній земельній ділянці, до них, як до нових власників цього нерухомого майна, в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, не перейшло право власності на спірну земельну ділянку так як продавець на момент укладення договору купівлі - продажу не мав права власності на цю земельну ділянку.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до чинного законодавства.

Згідно ч. 1-3 ст. 106 ЗК України спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи землевпорядна документація на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0138, в матеріалах справи відсутня. Позивачем право власності оформлено лише на будинок. До землевпорядних організацій для встановлення меж земельної ділянки в натурі він не звертався, державного акту на спірну земельну ділянку не отримував.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували де проходить межа земельної ділянки позивача, районний суд дійшов вірного висновку про те, що відсутні підстави вважати, що його права порушені відповідачкою.

Доводи апеляційної про те, що кадастровий номер земельної ділянки свідчить про її формування, тобто межі земельної ділянки визначено не заслуговують на увагу, оскільки формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що дана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови в призначенні земельно-технічної експертизи колегія суддів відхиляє, оскільки у справі вже призначалась комісійна судова земельно-технічна експертиза, а представник позивача, як на обгрунтування вказаного клопотання зазначав, що висновок експертизи від 24.03.2023 року № 3981 викликає сумніви у його правильності, разом з тим дане твердження не підтверджено належними доказами.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 26 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 02 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя : _________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ О.Ю. Кузнєцова _________________ О.І. Обідіна