Справа № 523/1811/18
Провадження №2/523/5200/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Четверта Одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Четверта Одеська державна нотаріальна контора, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог ( а.с.118-119, Том 1) просив :

-Визнати недійсним заповіт як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 ;

-Визнати ОСОБА_2 такою, що не має права на спадкування.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 83 років помер його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Померлий був зареєстрований та постійно проживав по день смерті з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батька, позивач дізнався, що було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 , яким він все належне йому майно заповів не на його користь.

Посилаючись на те, що на час складання заповіту батькові виповнилося 83 роки, в останній роки свого життя він хворів та постійно лікувався в психіатричній лікарні, страждав безсонням, в нього була повністю відсутня увага та емоційна нестабільність, він перестав пам`ятати минулі події, забував про моменти зі свого життя, втратив навички конкретної діяльності та став плутати членів своєї сім`ї, не міг самостійно прийняти будь-яке рішення, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відзив мотивований тим, що при житті -28 жовтня 2013 року її батько дійсно склав на її ім`я заповіт, яким заповів їй усе своє майно з чого б воно не складалося. Про існування вказаного заповіту позивачу стало відомо, в день смерті батька і вирішив позбавити її спадщини.

Жодна обставина викладена в позовній заяві не відповідає дійсності є надуманою, не підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідач зазначила, що батько до останнього дня свого життя був адекватним, розумним, розсудливим, при здоровому глузді та пам`яті, ніколи не перебував на обліку в психіатричному диспансері та в психіатричних лікарнях.

Стосунки між позивачем та батьком були погані, більш ніж десять років вони взагалі не спілкувалися. Батько боявся, що через великі борги позивача у нього можуть забрати будинок, який він побудував власноруч. Позивач не ховав батька і навіть не був присутнім на його похороні, йому навіть не відомо де похований батько.

Крім цього, відповідач вказала, що у день посвідчення заповіту батько надав їй довіреність, якою уповноважив на здійснення дій щодо оформлення та реєстрацію права власності на його ім`я житлового будинку та земельної ділянки розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Батько був при здоровому розумі, в момент підписання заповіту усвідомлював значення своїх дій та керував ними, а через погані стосунки не бажав залишати позивачу майно ( а.с. 38-41, Том 1).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Смирнов А.І. в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. Так в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про відмову позивача від отримання судової повістки на 30.08.2024 року (а.с.100, Том 2). Крім того, наявне рекомендоване повідомлення на 01.10.2024 року з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1,3 ст. 211 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ( а.с.8, Том1).

Позивач та відповідач є дітьми померлого ОСОБА_3 , що не оспорюється сторонами.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., відповідно до тексту якого ОСОБА_3 заповідав усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому та на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.46, Том 1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що батько на час складання заповіту не міг усвідомлював значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Статтею 1247ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З повідомлення КНП «КДЦ №20» Одеської міської ради, вбачається, що за період з 01.07.2014р. по час надання відповіді ОСОБА_3 , 1933 року народження, згідно медичної документації КНП «КДЦ № 20» ОМР - Ф.036 /0 (журналу реєстрації виданих листків непрацездатності), журналу обліку іногородніх пацієнтів, журналу викликів додому, в КНП «КДЦ № 20» ОМР - не зареєстрований. Амбулаторна карта в реєстратурі центру - не значиться ( а.с. 163, Том1).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15, від 23 листопада2022 року у справі № 368/953/19.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14.

Верховний Суд у постанові від 14 травня 2018 року у справі № 756/14304/15-ц вказав, що суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не довів наявність підстав, передбачених частиною другою статті 1257ЦК України для визнання недійсним заповіту. За обставинами цієї справи, під час складення заповіту заповідач не виявляла ознак будь-якого психічного розладу, і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Дана обставина підтверджена висновком судово-психіатричного експерта, зробленого за результатами проведення посмертної судової психіатричної експертизи.

Так, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2021 року, за клопотанням позивача, по справі призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження. На вирішення кспертам постоавлено наступні питання:

1)Чи страждав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , хронічним, стійким психічним розладом, або тимчасовим функціональним розладом психіки із порушенням фізіологічних процесів в організмі, або інших хворобливих явищ, під час укладання та підписання заповіту від 28 жовтня 2013 року?

2)Чи міг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 під час укладання та підписання заповіту від 28 жовтня 2013 року, за своїм психічним станом, усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними? ( а.с.57-58, Том 2)

09 серпня 2023 року на адресу суду надійшло повідомлення Одеської філії СПЕ ДУ «ІПСПЕМН МОЗ України» про необхідність здійснення оплати за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи по вказаній вище справі, після чого експертиза буде прийнята до провадження.

11 серпня 2023 року на адресу ОСОБА_1 та його представника адвоката Смирнова А.І. було направлено копію повідомлення Одеської філії СПЕ ДУ «ІПСПЕМН МОЗ України», для виконання ( а.с.79 зворот, Том 2).

09 липня 2024 року повернуто з експертної установи матеріали цивільної справи без виконання посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в зв`язку з тим, що експертиза не оплачена. (а.с.74, Том 2).

12 липня 2024 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси поновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 19 серпня 2024 року о 11:30 год. Позивач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення смс-повідомлення. Представнику позивача направлялася копія ухвали на електронну почту.

19.08.2024 року підготовче судове засідання відкладено на 30.08.2024 року 12:00 год. в зв`язку з неявкою сторони позивача для вирішення питання стосовно усунення перешкод у проведенні експертизи.

До суду повернулося рекомендоване повідомлення про відмову позивача від отримання судової повістки на 30.08.2024 року (а.с.100, Том 2).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2024 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено до судового розгляду на 01.10.2024 року 11:00 год.

До суду повернулося рекомендоване повідомлення на ім`я ОСОБА_1 на 01.10.2024 року з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Позивач посилаючись на те, що на час складання заповіту батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, не здійснив оплату експертизи, що свідчить про його небажання встановити обставини по справі та отримати точні висновки з відповідного питання. Відтак, враховуючи що обов`язок по сплаті за експертизу покладено на сторону, яка заявила клопотання- позивача, суд розцінює дії позивача щодо несплати рахунку за проведення експертизи, як ухилення від участі у експертизі та відмовляє у визнанні обставини наявності у ОСОБА_3 психічних роздладів на час складання заповіту, які вплинули на усвідомлення значення його дій та (або) керування ними.

Інших доказів на підтвердження на підтвердження обставини викладених у позвоній заяві позивачем не надано.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини,у встановивши, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів ту обставину, що ОСОБА_3 на час складання оспорюваного заповіту 28 жовтня 2013 року перебував у стані, який не давав йому можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а його волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі (постанова Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 607/22488/20 (провадження № 61-10826св23), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні вимог позивача, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Щодо заходів забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2018 року вжито заходи по забезпеченню позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Четверта Одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, а саме: до вирішення справи по суті у межах позовних вимог, заборонити - Четвертій Одеській державній нотаріальній конторі оформлювати та видавати свідоцтво про право на спадщину, що залишилася після смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення даного спору.

Згідно ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, суд вважає за необхідне скасувати заходи зебзпечння позову вжиті ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2018 року.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Четверта Одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

Скасувати заходи зебзпечення позову вжиті ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2018 року, а саме заборону Четвертій Одеській державній нотаріальній конторі оформлювати та видавати свідоцтво про право на спадщину, що залишилася після смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 03.10.2024 року.

Суддя