ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4785/24 Справа № 215/284/24 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар В.П.,

за участю секретаря Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №215/284/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі за текстом ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 15 квітня 2010 року по 10 березня 2022 року вона працювала машиністом конвеєра у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів. 10 березня 2022 року звільнена з роботи у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, п. 2 ст. 40 КЗпП України. 07 вересня 2023 року висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» їй встановлено два професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В. Легенева недостатність другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язові-тонічним та стійким больовими синдромом, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня).

Відповідно Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 29 вересня 2023 року, професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло через те що протягом значного періоду часу 11 років 10 місяців внаслідок її професійної діяльності (роботи) у відповідача на її організм впливали шкідливі виробничі фактори.

Відповідно довідки МСЕК від 14 грудня 2023 року, їй первинно з 20 листопада 2023 року встановлено ІІІ групу інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності, з яких: 30% - радикулопатія; 25% - ХОЗЛ, дата переогляду 10 листопада 2024 року.

У зв`язку з захворюванням вона зазнала та продовжує зазнавати фізичний біль та страждання. У результаті професійних захворювань у стані її здоров`я виникли незворотні зміни, що свідчить про настання для неї негативних явищ. Відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, утруднене дихання, приступоподібний кашель, біль у грудях та між лопатковій ділянці, біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією у праву ногу, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, оніміння в руках та ногах, загальну слабкість, підвищену втомлюваність, запаморочення, головний біль. Через захворювання був порушений її звичний спосіб життя. У працездатному віці вона не може працювати за своєю спеціальністю, не може виконувати значну частину домашньої роботи, у багатьох звичайних життєвих ситуаціях потребує сторонньої допомоги. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

Враховуючи тривалість її роботи у відповідача та відсоток втрати професійної працездатності, просить стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» на її користь моральну шкоду в розмірі 715 680 гривень.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 290 000 гривень. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» судовий збір в сумі 2 900 гривень на користь держави.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Тернавського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року у частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. В разі, якщо суд прийде до висновків про залишення рішення без змін, зменшити суму відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання до 50 000 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у справі відсутні докази перенесення моральних страждань саме від професійного захворювання. Розмір моральної шкоди, визначений судом є необґрунтованим, не доведений належними доказами та значно завищеним, що не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості.

Судом не враховано, що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження здоров`я та його наслідки.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 працювала з 15 квітня 2010 року по 10 березня 2022 року у ПрАТ «ЦГЗК» машиністом конвеєра.

10 березня 2022 року звільнена у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки.

Під час роботи у відповідача у позивачки виникли два професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, легенева недостатність другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язові-тонічним та стійким больовими синдромом, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), що підтверджується висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 07 вересня 2023 року та Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 вересня 2023року.

Відповідно п. 13, 17, 18, 19, 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 вересня 2023 року, згідно санітарно-гігієнічної характеристик умов праці працівника при підозрі у нього професійного захворювання (отруєння) від 10 вересня 2020 року №744/4.6-11, підготовленої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, та відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 №248, умови праці машиніста конвеєра дробильної фабрики ПрАТ «ЦЗГК» ОСОБА_1 відносяться: по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі»; по показникам мікроклімату до 3 класу 2 ступеня «шкідливі»; по рівню шуму до 3 класу 2 ступеня «шкідливі»; по показникам важкості праці до 3 класу 2 ступеня «шкідливі»; по показникам напруженості праці до 3 класу 1 ступеня «шкідливі». Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня «шкідливі». Хронічні професійні захворювання виникли через те, що працюючи машиністом конвеєра технологічної служби дробильної фабрики, виконувала роботи з керування, обслуговування конвеєрів при транспортуванні гірничої маси. Через порушення в роботі систем пилоподавлення, аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування протягом тривалої дії, підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Внаслідок недосконалості робочого місця, під час обслуговування технологічного обладнання змушена була на протязі зміни нахилятися.

Причинами виникнення хронічних професійних захворювань позивача є: хімічні фактори: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму в 2,85 рази (5,71 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) відповідно до вимог «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 № 1596; важкість праці: перебування в позі «стоячи» 62,4% часу зміни при нормі до 60%; нахили тулуба (вимушені, більше 30?) в кількості 310 за зміну (при нормі 51-100 разів).

Відповідно довідки МСЕК від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 первинно з 20 листопада 2023 року до 01 грудня 2024 року встановлено ІІІ групу інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності з яких: 30% - радикулопатія; 25% - ХОЗЛ, дата переогляду 10 листопада 2024 року. Остання потребує медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, спостереження сімейного лікаря та невролога. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, праця в умовах виробничого пилу.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані під час виконання нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача, тому позивачу роботодавець ПрАТ «ЦГЗК», зобов`язаний відшкодувати спричинену втратою здоров`я моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як визначено в п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими нею під час роботи на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Так, суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування позивачці моральної шкоди, врахував конкретні обставини справи, тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, встановлення їй при огляді МСЕК 55% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивачки, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості, і справедливості визначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди в сумі 290 000 гривень.

На думку колегії суддів апеляційного суду, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, тому відхиляє доводи сторони відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

За викладених вище обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду підлягає залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста