Номер провадження 2/754/4502/24
Справа №754/9135/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Кирилова А.А.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення інфляційної складової та трьох процентів річних від суми заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник Національної академії внутрішніх справ (м. Київ, пл.. Солом`янська, 1), звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості. Ціна позову - 9447,90 гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що судовим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.03.2014 року у справі №2-941/14 за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь НАВС 19112,48 грн. та 229,40 грн. судового збору, а всього разом 19341,88 грн. Відповідач зазначене рішення не оскаржував, тим самим визнав його. Для виконання рішення НАВС до Державної виконавчої служби України у 2014 році було відкрито виконавче провадження за № НОМЕР_1. Згідно даних «Автоматизована система виконавчого провадження» за ВП НОМЕР_1 дані відсутні. Станом на дату подання заяви НАВС повторно до ВДВС не зверталась. Виконавчі провадження щодо стягнення витрат з ОСОБА_1 в системі «Автоматизована система виконавчого провадження» відсутні. Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НАВС, відповідач не відшкодував в повному обсязі кошти на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.03.2014 року у справі №2-941/14. Станом на дату подання позовної заяви, заборгованість відповідача перед НАВС становить 19341,88 грн. НАВС 18.03.2024 рекомендованим листом повідомила відповідача про невідшкодування нею рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17.03.2014 по справі №2-941/14. Однак, кошти на рахунок НАВС не надходили.

Для розрахунку 3 % річних та інфляційної складової від суми заборгованості взято трирічний період прострочення відповідачем грошового зобов`язання з 21.05.2021 до 21.05.2024 та суму заборгованості за рішенням суду - 19341,88 грн. та передбачені штрафні санкції у сумі 9447,90 грн. з яких: 7704,57 грн. - інфляційне збільшення від суми заборгованості; 174333 грн. -3% річних від суми заборгованості.

З огляду на вище викладене позивач просить суд у відповідності до ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання позов задовольнити та стягнути інфляційні нарахування та три проценти річних від простроченої суми. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат.

Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує проти заочного вирішення справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

17 березня 2014 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-941/14 позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 задоволено повністю та стягнуто з останнього грошові кошти за навчання у розмірі 19112,48 грн. та судовий збір у сумі 229,40 грн.

Судове рішення набрало законної сили 07 квітня 2014 року.

Відповідач добровільно не виконує рішення суду у справі № 2-941/14 та станом на 21 травня 2024 року коштів на виконання такого судового рішення від ОСОБА_1 не надходило, що підтверджено довідкою позивача.

Постановою Державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Кривошея Д.С. від 19.01.2016 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа №2-841/14 від 15.05.2014 року про Стягнення з ОСОБА_1 на користь НАВС 19112,48 грн. вартості за навчання та 229,40 грн. судового збору.

Згідно з частиною другою статті 625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів, змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст.625ЦК України (3% річних), яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 зазначено, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення - підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 03.05.2022 (справа № 625/41/16ц).

Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за весь час прострочення.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) висловлена наступна правова позиція: «ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18)».

А тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та трьох відсотків річних не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,264,265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення інфляційної складової та трьох відсотків річних від суми заборгованості - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Головуючий