25.01.2024 227/1782/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Притуляка С.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Коверченкової М.О.

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ)

представника відповідача Гаврихів В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач протягом тривалого часу працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ТДВ «Шахта Білозерська» до моменту його звільнення 23.10.2020р. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання та на підставі довідки МСЕК від 17.02.2021р. йому було визначено первинно безстроково ступінь втрати професійної працездатності на рівні 65%, з яких 40% хронічна радикулопатія, 15% хронічний бронхіт. Внаслідок чого позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, реалізовувати свої звички та бажання, відчуває біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. У зв`язку з чим, вважає, що йому завдано моральної шкоди, яка має бути відшкодована відповідачем.

Представник відповідача 26.12.2023р. звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи №235/2428/23. Клопотання мотивоване тим, що предметом позову у справі №235/2428/23 є вимога ТДВ «Шахта «Білозерська» про визнання незаконним та скасування акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) ОСОБА_2 від 21.01.2021р. за формою П-4. Представник відповідача вважає, що оскільки основною підставою для відшкодування моральної шкоди, на яку посилається позивач у позові, є акт за формою П-4 від 21.01.2021р., то, у разі задоволення позову по справі №235/2428/23, буде відсутня підстава для стягнення моральної шкоди.

Крім того, вказував на проведення розслідування кримінального провадження СВ ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області №0000248 відносно ОСОБА_3 за ст..272 КК України щодо наявності в його діях, які призвели до профзахворювання, складу кримінального правопорушення, що, на думку представника відповідача, може бути підставою для визнання акту за формою П-4 необгрунтованим і недійсним, в разі визнання винним позивача у вчиненні кримінального правопорушення.

Представник позивача в поданому письмовому клопотанні заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача та зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що рішення у справі №235/2428/23 жодним чином не буде впливати на рішення у даній справі, так як підстави позову у даних справах є різними, а оскарження акту форми П-4 відповідачем не вказує на об`єктивну не можливість розгляду справи про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з хронічним захворюванням. Також зауважив, що відповідач протягом тривалого часу не проявляв своєї зацікавленості в оскарженні акту П-4 щодо професійних захворювань позивача, а відповідний позов подав тільки після того, як позивач заявив вимоги про відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання про зупинення провадження у справі та просив його задовольнити.

Представник позивача заперечував проти зупинення провадження у справі та просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін та ознайомившись з аргументами на користь їх позицій з приводу наявності підстав для зупинення провадження у даній справі, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 251 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для виникнення обов`язку суду зупинити провадження у справі.

Пунктом 6 частини 1 статті 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

Пов`язаність справ полягає в тому, що рішенням суду в іншій справі встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Обставини повинні бути такими, що мають значення для цієї справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд.

Визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 207/413/18, від 20 лютого 2020 року у справі № 824/215/19, від 10 квітня 2018 року у справі № 761/40264/17, від 27 лютого 2019 року у справі №308/5006/16-ц.

Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (ч.1, 5 ст.81 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач надав низку доказів, які вважає достатніми для задоволення його вимог, зокрема трудову книжку, акт огляду МСЕК та акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) ОСОБА_2 від 21.01.2021р. за формою П-4.

Крім того, за клопотанням представника відповідача в Обласної профпатологічної МСЕК м. Краматорськ ухвалою суду було витребувано належним чином завірену копію акту огляду в МСЕК ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, представником відповідача необґрунтовано належним чином в чому полягає неможливість самостійного встановлення судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі. Всі обґрунтування представника відповідача ґрунтуються на припущеннях, зокрема щодо можливого скасування акту за формою П-4, який є письмовим доказом по даній справі, або ж можливого притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вчинення дій, які призвели до профзахворювання.

Суд зауважує, що наявні, на думку представника відповідача, недоліки акту за формою П-4 можуть бути покладені ним в основу своїх заперечень проти позову про відшкодування моральної шкоди і їм буде надана належна оцінка судом при вирішенні даного спору.

Крім того, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись із урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (рішення від 20 червня 2000 року у справі «FRYDLENDER v. FRANCE», заява № 30979/96, § 43).

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Незважаючи на те, що зупинення провадження у справі має тимчасовий характер, судам слід враховувати право кожної особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку та розглядати кожну справу без надмірного формалізму.

Суд звертає увагу на те, що оспорюваний відповідачем акт за формою П-4 складено ще 21.01.2021р, тобто більше трьох років тому, з позовом про відшкодування моральної шкоди позивач звернувся ще у липні 2023 року, однак, з позовною заявою про скасування акту представник відповідача звернувся до суду лише 02.11.2023р.

Наведені обставини дають суду підстави для сумнівів у добросовісному використанні представником відповідача своїх процесуальних прав.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Керуючись ст..ст.80, 81, 251 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи №235/2428/23 відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Притуляк С.А.