ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, про розірвання договору дарування,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить розірвати договір дарування нерухомого майна від 14 жовтня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі №1627, в частині укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дарування 47/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд і земельної ділянки кадастровий номер :90:238:0999, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 вказує, що 14 жовтня 2022 року між нею та відповідачем укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №1627, за яким ОСОБА_1 передала безоплатно у власність ОСОБА_3 47/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та земельної ділянки кадастровий номер :90:238:0999, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що ОСОБА_3 є її дочкою. Після укладення договору, відповідач змінила своє ставлення до позивача. Зокрема із чоловіком ОСОБА_4 змушують позивача покинути будинок, вчинили безлад в її кімнаті, пошкодили особисті речі, зруйнували меблі, пошматували одяг та взуття, спалили книги, в тому числі Біблію, побили ікони, викрали коштовні золоті прикраси. Під тиском вона була змушена перебратися жити до літньої кухні, яка не пристосована для проживання в холодну пору року. Відповідач з чоловіком облаштували всі приміщення та подвір`я камерами відеоспостереження та позбавили позивача недоторканості приватного життя, права на усамітнення. Настання негативних наслідків від недбалого ставлення до дарунку зазнали не лише кімнати у будинку, а і подвір`я, зокрема: викорчувані дерева, знищені квіти, зруйновані лави, викопані ями. Намагаючись виселити позивача, відповідач з чоловіком влаштовують сварки та бійки, про що свідчать неодноразові виклики працівників поліції, за результатами яких були складені протоколи про адміністративні правопорушення. Крім того, чоловік відповідачки ОСОБА_4 наніс сину позивача ОСОБА_2 тілесні ушкодження, у зв`язку з чим за заявою останнього були внесені відомості до ЄРДР за №0001062 від 01 травня 2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України. Позивач вказує, що обдаровувана створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Позивач впевнена, що після її усунення, відповідач залишиться без будинку та земельної ділянки, оскільки подароване нерухоме майно буде відчужено, а кошти від продажу скеровані в невизначеному для дарувальника напрямку. Посилаючись на те, що відповідач вчиняє правопорушення проти життя здоров`я та власності дарувальника, просить позов задовольнити в повному обсязі.

13 жовтня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить розірвати договір дарування нерухомого майна від 14 жовтня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі №1627, в частині укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дарування 33/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та земельної ділянки кадастровий номер :90:238:0999, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_2 вказував, що між ним та відповідачем укладено договір дарування від 14 жовтня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі № 1627, за яким ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_3 33/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та земельної ділянки кадастровий номер :90:238:0999, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначав, що ОСОБА_3 його рідна сестра. Свого часу в сім`ї була досягнута усна домовленість, що ОСОБА_3 буде проживати з матір`ю, виділить їй зручні кімнати, забезпечить належні умови проживання, побудує окремий вхід до помешкання. За таких умов був укладений оскаржуваний договір дарування. При цьому, відповідач не дотрималася обіцянок, спочатку мотивуючи це відсутністю грошей, а згодом зовсім змінила своє ставлення до домовленостей, брата і матері. ОСОБА_3 під впливом свого чоловіка ОСОБА_4 , громадянина російської федерації, змінилася в гіршу сторону. Подружжя поводить себе грубо та агресивно, застосовує насилля, вживає нецензурну лайку, вчиняє правопорушення проти його життя та здоров`я. ОСОБА_2 стверджує, що відповідач створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для нього велику немайнову цінність, а розірвання спірного договору дарування дозволить зберегти дарунок, а також життя та здоров`я дарувальника.

29 листопада 2023 року та 30 листопада 2023 року від відповідача надійшли відзиви на позови, в яких остання не визнає вимоги позову в повному обсязі. На обґрунтування заперечень вказує, що позивачами не надано належних доказів, що підтверджують обставини, на які вони посилаються та, які є підставою для визнання недійсним договору або його розірвання.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, про розірвання договору дарування відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , 01 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Підтримавши доводи заяв по суті справи, поданих до суду першої інстанції, апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції.

Вважає, що висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог суперечать дійсним обставинам справи, яким не була надана належна правова оцінка, в тому числі й щодо дій відповідача у справі спрямованих на знищення майна, виселення позивача, активність яких розпочалась саме після нотаріального посвідчення оспорюваного договору дарування.

Так, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам того, що після укладення договору, відповідач змінила своє ставлення до позивача. Дії, які шкодили життю та здоров`ю ОСОБА_1 , виражалися у постійних побиттях позивача, що в подальшому супроводжувалися викликами поліції та складенням адміністративних протоколів. Фактично ОСОБА_3 всіма способами унеможливила проживання позивача у будинку, що підтверджується фотокартками, які долучались до матеріалів справи.

Також, під час розгляду справи в суді першої інстанції було наголошено на тому, що чоловік відповідача є громадянином російської федерації, перебуває на території України без дозвільних документів та переховувався від органів міграційної служби та на даний час відносно нього прийнято рішення про видворення з України, що свідчить про аморальні характеристики особи, яка будучи громадянином країни агресора без законний підстав перебуває на території України. Зрозумілими є наміри ОСОБА_3 , яка вмовивши позивачів подарувати їй будинок хоче забезпечити й свого чоловіка житлом з метою уникнення відповідальності за незаконне перебування на території України.

При цьому, в своєму відзиві на позов ОСОБА_3 не спростувала жодну викладену позивачами обставину. Відповідно у позивача є всі достатні підстави вважати, що обдаровувана створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність, оскільки будинок побудований власноруч позивачами, в який вони вклали всі свої сили, кошти і душу.

Таким чином, вказані обставини свідчать про наявність декількох підстав для розірвання договору дарування в порядку передбаченому нормами чинного цивільного законодавства України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, про розірвання договору дарування.

19 червня 2024 року ОСОБА_3 подала відзив, у якому заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, про розірвання договору дарування. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, про розірвання договору дарування закрито.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гапека Тетяна Валеріївна вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку.

30 вересня 2024 року адвокат Стріченко Димитрій Анатолійович подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з задіяністю представника у справі №158/1025/24 у Ківерцівському районному суді Волинської області. Доказів на підтвердження зазначених обставин до клопотання не долучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання причин неявки представника ОСОБА_3 в судове засідання неповажними, а неявку такою, що не перешкоджає розгляду справи по суті, та з огляду на належне повідомлення про судове засідання, з урахуванням категорії та строку розгляду справи, ухвалила проводити розгляд справи по суті на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (дарувальники) та ОСОБА_3 (обдаровувана) було укладено договір дарування від 14.10.2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталією Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №1627, за яким ОСОБА_1 передала безоплатно у власність 47/100 часток, ОСОБА_2 передав безоплатно у власність 33/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд і земельної ділянки кадастровий номер :90:238:0999, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а обдаровувана ОСОБА_3 прийняла у власність дарунок, належний дарувальникам на праві спільної часткової власності нерухоме майно, зокрема: 4/5 частки земельної ділянки площею 0,082 га, кадастровий номер :90:238:0999, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 4/5 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці площею 0,082 га, кадастровий номер :90:238:0999.

Категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки - 02.01 Для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до п.5 вказаного договору, Сторони оцінюють цей дар у сумі 300000 гривень 00 копійок.

Відповідно до п.17 вказаного договору, Сторони стверджують, що цей договір не укладається під впливом тяжких для Сторін обставин; укладення цього Договору відповідає їх інтересам; вони мають право підписувати та укладати цей Договір, додатки до нього і будь-які інші документи, що стосуються цього Договору, та виконувати свої зобов`язання за цим Договором; вони здійснили всі необхідні дії для його підписання та виконання; підписання та виконання цього Договору Сторонами не є порушенням та не суперечить чинному законодавству, а також жодному договірному зобов`язанню чи обмеженню, обов`язковому для Сторін; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; у момент укладення цього Договору Сторони усвідомлюють значення своїх дій і можуть керувати ними, розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за Договором; володіють українською мовою, що дає їм можливість правильно розуміти та тлумачити цей Договір; цей Договір вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей Договір не приховує іншого правочину (не є удаваним) і спрямований на настання реальних наслідків, які обумовлені у ньому.

Вказаний договір укладено в письмовій формі, нотаріально посвідчений та зареєстрований в передбаченому законом порядку.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, і витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що ОСОБА_3 є власником 4/5 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та власником 4/5 частин земельній ділянці площею 0,082 га, кадастровий номер :90:238:0999 (дата формування витягів 21 вересня 2023 року).

Отже, дарунки були прийняті обдарованою, на які вона у встановленому законом порядку набула право власності.

Позивач ОСОБА_1 є власником 1/5 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці площею 0,082 га, кадастровий номер :90:238:0999 та власником 1/5 частки вказаної земельної ділянки.

На момент укладення договору і на час звернення до суду позивач ОСОБА_1 проживає у вказаному будинку, також у будинку проживає відповідач зі своїм чоловіком ОСОБА_4 .

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року у справі №753/7421/23, яка оприлюднена в Єдиному реєстрі судових рішень, провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-1 КУпАП відносно ОСОБА_4 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року у справі №753/7595/23, яка оприлюднена в Єдиному реєстрі судових рішень, провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-1 КУпАП відносно ОСОБА_3 закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вказані постанови позивачами в апеляційному порядку не оскаржувалися та набрали законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що позивачем ОСОБА_1 не доведено наявність умов для розірвання договорів дарування на підставі ст.727 ЦК України в судовому порядку, а саме ні те, що дарунки мають для них велику немайнову цінність, ні те, що з вини відповідача створено загрозу втрати цього дарунку, ні вчинення обдаровуваною умисного злочину проти життя, здоров`я, власності дарувальників.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 у межах доводів апеляційної скарги, в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до статті 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.

Договір дарування не може бути розірваний в односторонньому порядку, за деякими виключеннями, зокрема, передбаченими статтею 727 ЦК України та, якщо договір дарування виконується у момент його укладання.

Договір дарування зумовлюється особистими відносинами дарувальника і обдаровуваного та укладається з добрим ставленням до обдаровуваного, а тому містить особливі правила його розірвання, що не застосовуються до інших договорів. Загальною підставою для такого розірвання правочину є злісна невдячність обдаровуваного. Це обумовлено також і тим, що законом не може бути передбачено морального обов`язку для обдарованого, спрямованого на вдячність та повагу до дарувальника.

У таких випадках дарувальник вправі вимагати розірвання договору дарування та повернення дарунка або відшкодування його вартості. Законом чітко сформульовані умови (підстави) виникнення такого права у дарувальника, причому незалежно від того, чи був договір дарування укладений з обов`язком передати дарунок у майбутньому, чи дарунок вже був переданий дарувальником та прийнятий обдаровуваним.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження умисного вчинення обдарованою злочину проти життя та здоров`я ОСОБА_1 суду не надано та матеріали справи не містять.

За результатами розгляду протоколів про адміністративне правопорушення, складених працівниками поліції за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд закрив провадження відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за відсутністю в їх діях складу адміністративного правопорушення, а тому місцевий суд правомірно не прийняв посилання апелянта на ці обставини.

Доказів на підтвердження вчинення відповідачкою саме кримінального правопорушення (як обов`язкової умови розірвання договору дарування) проти життя, здоров`я, власності дарувальника матеріали справи не містять, а тому визначені ч. 1 ст. 727 ЦК України підстави для розірвання договору дарування відсутні, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

При розірванні договору дарування на вимогу дарувальника на підставі, що передбачена ч. 2 ст.727 ЦК України, визначальним є доведення обставин, що обдаровуваному було відомо про те, яку велику немайнову цінність має дарунок для дарувальника. Останнє, у свою чергу, зобов`язує обдаровуваного бережно та сумлінно ставитись до дарунка та забезпечувати його схоронність.

Однак, спірним договором належна ОСОБА_1 частка нерухомого майна не визначена як така, що становить для неї велику немайнову цінність та не встановлено обов`язку відповідачки ставитися особливим чином до подарованого майна.

Окрім того, право на розірвання договору дарування, передбачене ч. 2 ст.727 ЦК України виникає з моменту вчинення дій обдаровуваним, що створюють загрозу безповоротної втрати дарунка, проте доказів вчинення таких дій з вини відповідача суду не надано.

Посилання апелянта на неналежну правову оцінку судом першої інстанції наявних у матеріалах справи фотографій, колегія суддів сприймає критично, адже за приписами ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів).

Частина 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Однак, надані позивачкою фотографії не можуть бути єдиним належним та допустимим доказом, на підставі якого можна зробити обґрунтоване припущення щодо наявності визначених ст. 727 ЦПК України підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки у більшості своїй не стосуються предмету доказування.

Крім того, надання правової оцінки діям ОСОБА_4 , на які посилається ОСОБА_1 у апеляційній скарзі виходить за межі предмету спору.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та не спростовують висновків суду викладених у рішенні.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 , яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив рішення по суті позовних вимог ОСОБА_1 , яке відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, про розірвання договору дарування - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова