Справа № 156/929/24
Провадження № 2/156/295/24
Рядок статзвіту № 61
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Федечко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у сел. Іваничі цивільну справу № 156/929/24 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Білецька Інна Миколаївна до Литовезької сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 не з`явилася;

представник позивача: ОСОБА_2 не з`явилася;

представник відповідача (Литовезької сільської ради) не з`явилася,

в с т а н о в и в :

І. Суть спору

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, покликаючись на те, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місцем відкриття спадщини ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 . Часом відкриття спадщини ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина на усе його майно, а так, як за життя спадкодавець заповіту не склав, спадщина відкрилась за законом. До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки померлого, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Наявність спадкового майна померлого стверджується копією свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Іваничівської ДНК Волинської області від 09.08.2022 року, реєстровий номер 1006 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.08.2022 року.

Позивач, як спадкоємець за законом першої черги, яка бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, повинна була подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак, у встановлений законодавством строк, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, заяви до нотаріуса не подала, так як вважала, що фактично прийняла спадщину. Разом з тим, не знала про порядок та строки спадкування.

Будь-які інші особи, що належали б до спадкоємців, які здійснюють спадкування за законом/заповітом, які б звернулися протягом строку для прийняття спадщини із відповідними заяви до нотаріуса, відсутні, спадкова справа щодо майна померлого заведена не була.

У зв`язку з наведеним, позивач просить визначити додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, представник позивача ОСОБА_2 надала до суду додаткове пояснення в якому зазначила, що несподівана смерть чоловіка позивача, вплинула на її психологічний стан, у зв`язку з чим вона знаходилася значний проміжок часу у пригніченому стані. Військові дії об`єктивно перешкоджали позивачу звернутися до Іваничівської ДНК Волинської області з метою подання заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка Ці всі обставини, на думку позивача, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій, а саме подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

ІІ. Позиція учасників справи

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак у матеріалах справи наявна заява представника позивача ОСОБА_2 про здійснення розгляду справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили судові витрати залишити за позивачем.

24.09.2024 року від представника Литовезької сільської ради О. Касянчук надійшло клопотання про розгляд даної справи без участі представника відповідача, щодо задоволення позову не заперечили.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 07.08.2024 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Витребувано з Іваничівської ДНК Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витребувано з Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області інформацію про осіб, які фактично проживали та були зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 , станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 , тобто станом на 29.11.2023 року.

Протокольною ухвалою в підготовчому судовому засіданні 03.09.2024 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

Ухвалою від 24.09.2024 року справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання 02.10.2024 відповідач по справі не з`явився.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Представник відповідача скористалася наданим їй правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, судом встановлено наступне.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 02.05.1987 року, актовий запис № 4, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 повторно виданого 27.11.2020 року (а.с. 8).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років в м. Нововолинськ, Волинської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 01.12.2023 року, актовий запис № 731 (а.с. 9).

Відповідно до копії відповіді Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області № 63 від 02.08.2024 року, встановлено, що ОСОБА_3 на день своєї смерті був зареєстрований один в житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцем після смері ОСОБА_4 був її син ОСОБА_3 на спадкове майно земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,3237 га. за адресою с. Литовеж, Володимир Волинський район, Волинська область (а.с. 11).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 306915547 від 09.08.2022 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1,3237 га., розмір частки 1/1 (а.с. 13).

Відповідно до копії постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 295 від 27.06.2024 року, судом встановлено, що ОСОБА_1 у зазначений строк заяву про прийняття спадщини не подавала, за однією адресою разом із спадкодавцем зареєстрована не була, а тому видача свідоцтва неможлива (а.с. 13).

Згідно з відповіддю Іваничівської ДНК від 05.09.2024 року за 385/01-16 на ім`я ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа в Іваничівській ДНК не заводилася (а.с. 31-32).

Відповідно до копії відповіді Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області № 63 від 25.09.2024 року, встановлено, що ОСОБА_3 на день своєї смерті був зареєстрований один в житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 10).

V. Застосоване судом законодавство та висновки суду

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81 ЦПК).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (стаття 77 ЦПК).

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

Крім того, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

VI. Висновки суду

Беручи до уваги вищенаведені, викладені у позовній заяві пояснення ОСОБА_1 щодо пропуску нею строку для прийняття спадщини, які підтверджуються матеріалами справи, враховуючи те, що позивач перебувала у шлюбі із спадкодавцем, не тривалий термін пропуску строку для прийняття спадщини, відсутність інших спадкоємців котрі б прийняли спадщину, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що задоволення позову у даному випадку не порушить принципу правової визначеності.

Таким чином, з огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог і визначення позивачу додаткового строку терміном два місяці, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

VІІ. Судові витрати

Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач в заяві (а.с. 24) просила витрати в розмірі сплаченого судового збору залишити за нею, суд вважає за необхідне залишити судові витрати за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76- 81, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Білецька Інна Миколаївна до Литовезької сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці, з моменту набрання рішенням законної сили.

Судові витрати у справі залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Представник позивача ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Литовезька сільська рада Володимирського району Волинської області, , місцезнаходження: 45325, вул. В. Якобчука, 11, с. Литовеж, Володимирський район Волинська область

Повний текст рішення суду складено 02 жовтня 2024 року.

Суддя М. О. Федечко