ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/86/23 Номер провадження 22-ц/814/1712/24Головуючий у 1-й інстанції Морозов В.Ю. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.

секретар: Кириченко В.В.

розглянув в відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 грудня 2023 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» № 290-к від 19.12.2022 «Про припинення трудового договору з ОСОБА_1 »; поновити її на посаді провідного інженера по роботі з підрядними організаціями Відділу по роботі з підрядними організаціями Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2022 по дату ухвалення судового рішення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вона в період з 15.03.2022 по 19.12.2022 займала посаду провідного інженера відділу по роботі з підрядними організаціями.

Наказом керівника ТОВ «Єристівський ГЗК» № 290-к від 19.12.2022 була звільнена із вказаної посади 19.12.2022 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Вважає цей наказ протиправним, а звільнення незаконним, оскільки відповідач не виконав усіх гарантій реалізації її права на працю при скороченні чисельності та штату працівників, зокрема не здійснив дії щодо її працевлаштування та отримання згоди або відмови від її переведення на іншу роботу, наявну в ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат».

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано протиправним та скасувано наказ товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» від 19.12.2022 № 290-к «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 . провідного інженера по роботі з підрядними організаціями Відділу по роботі з підрядними організаціями товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного інженера по роботі з підрядними організаціями Відділу по роботі з підрядними організаціями товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» з 20.12.2022.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.06.2022 по 21.12.2023 у сумі 146757 (сто сорок шість тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень 19 (дев`ятнадцять) копійок.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та присудження виплат на її користь заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Здійснено розподіл судових витрат.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 січня 2024 року виправлено описку в резолютивній частині судового рішення замість помилково зазначеного періоду вимушеного прогулу ОСОБА_1 «з 11.06.2022 по 21.12.2023» вказано правильний «з 20.12.2022 по 21.12.2023».

Рішення суду мотивоване тим, що представником відповідача не доведено факту належного виконання законодавчо встановленого імперативного обов`язку, регламентованого приписами частини третьої статті 49-2 КЗпП України. Відповідачем не наведено фактичних даних, які б свідчили про те, що роботодавцем вживалися заходи щодо можливого працевлаштування позивача, тому звільнення ОСОБА_1 проведено з порушенням норм трудового права.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат», просило скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки під час ознайомлення позивача з повідомленням від 17.10.2022 про скорочення її робочого місця, їй було запропоновано наявні на підприємстві вакансії, проте остання власноручно зазначила в повідомленні, що запропоновані посади не відповідають її освіті та кваліфікації. Інші вакансії, крім запропонованих, протягом періоду з 18.10.2022 по 19.12.2022 на підприємстві були відсутні.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Першина С.М. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 15.03.2022 працювала в ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді провідного інженера по роботі з підрядними організаціями Відділу по роботі з підрядними організаціями, що підтверджується копією трудової книжки позивача (т. 1, а.с. 9).

Наказом керівника ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» № 1268-ОД від 12.07.2022 «Про зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат», з 15.10.2022 з організаційної структури ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» виключено відповідні робочі місця, в тому числі і посаду провідного інженера по роботі з підрядними організаціями відділу по роботі з підрядними організаціями ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» (т. 1, а.с. 10-12).

Наказом керівника ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» № 2187-ОД від 14.10.2022 «Про скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК», прийнято рішення про скорочення з 15.10.2022 працівників, в тому числі і ОСОБА_1 .

Пунктом 3.1 вказаного наказу визначено ознайомити працівників під підпис з даним наказом із зазначенням дати ознайомлення, персонально повідомити про майбутнє звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, з дотриманням вимог ст. 49-2 КЗпП України, запропонувати іншу роботу на підприємстві за наявності вакансій (т. 1, а.с. 14-16).

17 жовтня 2022 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про її наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників з одночасним повідомленням про наявні станом на 17.10.2022 в ТОВ «Єристівський ГЗК» вакансії. В даному повідомленні ОСОБА_1 письмово повідомила, що запропоновані вакансії не відповідають її освіті та кваліфікації (т. 1, а.с. 17, зворотня сторона).

Наказом заступника генерального директора комбінату з економічної безпеки ТОВ «Єристівський ГЗК» № 290-к від 19.12.2022 ОСОБА_1 звільнено з посади провідного інженера по роботі з підрядними організаціями на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників (т. 1, а.с. 20).

Актом від 19.12.2022, складеним головою постійно діючої комісії зі скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК» Сергієм Валковим, засвідчено, що за період з 18.10.2022 по 19.12.2022 на ТОВ «Єристівський ГЗК» були відсутні інші вакансії, крім запропонованих 17.10.2022 (т. 1, а.с. 18).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 , як на підставу своїх позовних вимог посилалась на те, що ТОВ «Єристівський ГЗК» було порушено процедуру її звільнення, оскільки відповідач не працевлаштував її та не вчинив жодних дій для отримання від неї згоди або відмови від її переведення на іншу роботу, наявну в ТОВ «Єристівський ГЗК», чим порушив її право на працю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про їх доведеність та обгрунтованість.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Статтею 40 КЗпП України врегульовано правові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Аналогічне положення викладено у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 278/2487/21, провадження № 61-4649св22.

Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» № 1268-ОД від 12.07.2022 «Про зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат», з 15.10.2022 з організаційної структури ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» виключено відповідні робочі місця, в тому числі і посаду провідного інженера по роботі з підрядними організаціями відділу по роботі з підрядними організаціями ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат».

Таким чином у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників.

Тобто у відповідача були наявні правові підстави для звільнення працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18).

Судом встановлено, що 17.10.2022 ОСОБА_1 письмовим повідомленням ознайомлено про скорочення чисельності штату працівників ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат», зокрема про скорочення її посади. В даному повідомленні зазначено, що її робоче місце буде скорочено не раніше 19.12.2022. Окрім того, у додатку № 1 до даного повідомлення позивачу запропоновано наявні станом на 17.10.2022 року в ТОВ «Єристівський ГЗК» вакансії, а саме 2 вакансії доглядача та вакансію діловода.

ОСОБА_1 в повідомленні та додатку № 1 до нього вказала, що запропоновані вакансії не відповідають її освіті та кваліфікації, що підтверджується її підписом та не заперечується сторонами (т. 1, а.с. 77-79).

Актом від 19.12.2022, складеним головою постійно діючої комісії зі скорочення чисельності та штату працівників ТОВ «Єристівський ГЗК» Сергієм Валковим, засвідчено за період з 18.10.2022 по 19.12.2022 на ТОВ «Єристівський ГЗК» були відсутні інші вакансії, крім запропонованих позивачу 17.10.2022 (т. 1, а.с. 18).

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року у справі № 761/41149/16-ц вказав, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення…Працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин…».

Аналогічну позицію було висловлено Верховним Судом у постанові по справі № 646/2661/20 від 09.12.2021 року: «…роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

З довідки виданої ТОВ «Єристівський ГЗК» від 14.06.2023 вбачається, що за період з 17.10.2022 по 19.12.2022 було прийнято двох працівників на посади доглядача та діловода.

В даній довідці також було зазначено, що за період з 17.10.2022 по 19.12.2022 працівників, прийнятих на тимчасову роботу за посадами, збереженими за основними працівниками, які мобілізовані на військову службу, не було (т. 1, а.с. 150).

У зв`язку з загальною мобілізацією в ТОВ «Єристівський ГЗК» за період з 17.10.2022 по 19.12.2022 було відкрито 15 посад, що підтверджується довідкою відповідача про тимчасову роботу за посадами, збереженими за основними працівниками, які мобілізовані на військову службу (т. 1, а.с. 153).

В постановах Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі № 534/625/22 та від 13 січня 2023 року у справі № 607/4930/21 зазначено, що вивільнюваному працівнику може пропонуватися виконання роботи за строковими трудовими договорами (наприклад, на час відпустки по догляду за дитиною іншого працівника; на час проходження військової служби іншим працівником, призваним під час мобілізації), робота на умовах неповного робочого часу тощо. Невиконання цього правила свідчить про неналежне виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Доказів того, що відповідачем пропонувалася ОСОБА_1 вакансії, які виникли внаслідок мобілізації працівників на військову службу матеріали справи не містять.

Окрім того, відповідачем надано відомості про те, що 21.11.2022 ТОВ «Єристівський ГЗК» було укладено договір цивільно-правового характеру на виконання робіт терміном дії з 01.12.2022 по 30.11.2023, предметом якого є надання консультаційних послуг, проте відповідачем не надано доказів того, що вказана робота була запропонована ОСОБА_1 .

Таким чином, встановивши, що відповідачем не пропонувались всі вакантні посади ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки роботодавець не вчинив фактичних дій щодо подальшого працевлаштування ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку наявність правових підстав для скасування наказу про звільнення позивача від 19 грудня 2022 року № 290-к, поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного інженера по роботі з підрядними організаціями Відділу по роботі з підрядними організаціями товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» з 20.12.2022 та стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Отже, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

Т. В. Одринська