Справа № 128/2660/21
Провадження № 22-ц/801/1516/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 рокуСправа № 128/2660/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 128/2660/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про припинення права власності на частку житлового будинку та визнання права власності на частку житлового будинку,

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевчук Наталії Миколаївни на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Карпінської Ю. Ф., -

встановив:

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про припинення права власності на частку житлового будинку та визнання права власності на частку житлового будинку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.10.2019 по справі № 128/951/18 задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в колгоспному дворі в порядку спадкування за законом та про визнання права на частки в колгоспному дворі; визнано права власності на частку в колгоспному дворі в порядку спадкування за законом та визнано право на частки в колгоспному дворі за кожним з позивачів. Їй на праві спільної часткової власності, відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09.10.2019 (справа № 128/951/18), належить 3/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м, допоміжною площею 34,0 кв.м Третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 належать по 1/7 частки зазначеного житлового будинку. Відповідач ОСОБА_2 має у власності решту 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як частку в колгоспному дворі, але правовстановлюючий документ на дану частку не оформив. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.10.2019 встановлений преюдиційний факт, а саме: станом на 15.04.1991 членом колгоспного двору був також ОСОБА_2 ; всі члени колгоспного двору мають рівні частки в майні колгоспного двору, що складають 1/7 частки за кожним. В спірному будинку проживає позивач та періодично треті особи. Житловий будинок знаходиться в незадовільному стані, потребує негайного капітального ремонту. Вона доглядає за земельною ділянкою, обкошує траву, доглядає дерева, витрачає на це свої кошти, час та силу. Утримувати будинок та здійснити його ремонт тільки за свої кошти вона не може, відповідач не бажає утримувати свою частку будинку, навпаки, все, що нею посаджене на ділянці, відповідач знищує, постійно обламує лозу винограду, яка не встигає відрости, в 2019 році повисмикував з землі кущі картоплі, яка мала от-от зацвісти, побив посуд та меблі в будинку, вибив шибки в двох вікнах та шибки у веранді. З метою захисту від протиправних дій відповідача ОСОБА_2 вона була змушена звертатись до поліції, зокрема: 18.10.2017 у зв`язку з пошкодженням майна в батьківському будинку (заява зареєстрована в ЖЄО Вінницького РВП за № 7995 від 18.10.2017, з відповідачем проведена профілактична бесіда, про що повідомлено листом Вінницького РВП НП від 23.11.2017); 09.10.2018 у зв`язку з пошкодженням замків в будинку та крадіжки речей (заява зареєстрована в ЖЄО № 7694 від 09.10.2018, ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 51 КУпАП, про що повідомлено листом Вінницького РВП НП від 30.10.2018, адміністративне провадження № 128/2982/18 відносно ОСОБА_2 постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.01.2019 закрите у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення); 13.06.2020 у зв`язку з фактом крадіжки з будинку її особистих фотографій та праски (заява зареєстрована в ЖЄО Вінницького РВП за № 7694 від 13.06.2020, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000492 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про що повідомлено листом Вінницького РВП НП від 11.08.2020); 05.08.2020 у зв`язку з повторним побиттям вікон в житловому будинку АДРЕСА_1 (заява зареєстрована в ЖЄО Вінницького РВП за № 7065 від 05.08.2020, перевіркою встановлено, що інформація не знайшла свого підтвердження, про що повідомлено листом Вінницького РВП НП від 14.09.2020); 14.09.2020 у зв`язку з пошкодженням майна та житлового будинку АДРЕСА_1 , перевіркою встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують цивільно-правові відносини, про що повідомлено листом Вінницького РВП НП від 25.10.2020. Відповідач не проживає в будинку, з`являється тільки з метою наробити шкоди. Постійно з 2000-го року проживає з жінкою в незареєстрованому шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 . Не бажає вирішувати питання щодо утримання спільного будинку, земельної ділянки та продажу своєї частки. Вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією відчужити належну йому частку, однак відповідач не бажає це вирішувати, хоч в розмовах з сусідкою заявляв, що бажає отримати гроші за свою частку. Відповідно до звіту про оцінку майна від 11.11.2020, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 складає 125530 грн, вартість 1/7 частки складає 17932,85 грн. Житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому складається з житлового будинку «А» загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м, веранди «а», ганку, прибудови «а1», ганку, сараю «Б», сараю «В», погріба «П/В», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, криниці № 5. Здійснити розподіл будинку неможливо, оскільки відповідач ОСОБА_2 має право на 10,08 кв.м загальної площі, з них 5,22 кв.м житлової площі.

Тому позивач просить припинити право власності ОСОБА_2 на 1/7 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право на суму 17932,90 грн як компенсації за 1/7 частку будинку; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/7 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку «А» загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м; веранди «а», ганку, прибудови «а1», ганку, сараю «Б», сараю «В», погріба «П/В», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, криниці № 5.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про припинення права власності на частку житлового будинку та визнання права власності на частку житлового будинку відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 - адвокат Шевчук Наталія Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначила, що оскаржуване рішення суду прийнято із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали просили суд її задовольнити.

У судове засідання інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися.

Від третіх осіб на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 26 вересня 2024 року надіслали суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

По справі встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.10.2019 задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в колгоспному дворі в порядку спадкування за законом та про визнання права на частки в колгоспному дворі; визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/7 частки будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку «А, веранди «а», ганку, прибудови «а1», ганку, сараю «Б», сараю «В», погріба «П/В», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, криниці № 5, в тому числі на 3/14 частки після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування та на 3/14 частки, як члену колгоспного двору; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/7 частки будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку «А, веранди «а», ганку, прибудови «а1», ганку, сараю «Б», сараю «В», погріба «П/В», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, криниці № 5; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/7 частки будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку «А, веранди «а», ганку, прибудови «а1», ганку, сараю «Б», сараю «В», погріба «П/В», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, криниці № 5; визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/7 частки будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку «А, веранди «а», ганку, прибудови «а1», ганку, сараю «Б», сараю «В», погріба «П/В», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, огорожі № 4, криниці № 5.

Суд в мотивувальній частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09.10.2019 зазначив, що станом на час смерті спадкодавця ОСОБА_6 частки сторін складали: ОСОБА_7 3/14 частки (після смерті матері) + 3/14 частки (частка спадкодавця ОСОБА_6 ) = 6/14 = 3/7 частки. Частки решти співвласників колгоспного двору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 складали по 1/7 частки. ОСОБА_2 також мав 1/7 частки.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.12.2019 № 191069174 убачається, що ОСОБА_1 є власником 3/7 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.12.2019 № 192925013, від 23.01.2020 № 197308861, від 13.12.2019 № 192925215, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м, житловою площею 36,6 кв.м, по 1/7 частки кожен.

Відповідно до звіту про оцінку майна № LV-201111-01 від 11.11.2020, ринкова (оціночна) вартість об`єкту оцінки житлового будинку (загальною площею 70,6 кв.м) з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , становила на дату оцінки 125530 грн.

З повідомлення Вінницького районного відділення поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 23.11.2017 № 11061/202-01/2017 убачається, що заяву ОСОБА_1 , яка надійшла до Вінницького РВП 18.10.2017 з приводу того, що її брат ОСОБА_2 пошкодив майно в батьківському будинку, де вони обоє зареєстровані, належним чином зареєстрована в ЖЕО Вінницького РВП від 18.10.2017 за № 7995 та проведено відповідну перевірку; в ході розгляду заяви було опитано сусідів, що проживають поблизу батьківського будинку та ОСОБА_8 , який також проживає неподалік, проте ніхто з них не міг підтвердити, що ОСОБА_2 навіть заходив на подвір?я; опитаний з даного приводу ОСОБА_2 пояснив, що дійсно 17.10.2017 проїжджав велосипедом біля батьківського будинку та зупинявся порозмовляти з сусідом ОСОБА_9 , але на подвір`я батьківського будинку навіть не зміг зайти, оскільки на замок була зачинена хвіртка, також він відзначив, що протягом вже тривалого часу ОСОБА_1 не пускає його в батьківський будинок, де він зареєстрований так, як і ОСОБА_1 , в зв`язку з чим він є фактично безхатченком.

Згідно з повідомленням Вінницького відділення Вінницького відділу Національної поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 30.10.2018 № 11189/202/01-2018, звернення ОСОБА_1 від 09.10.2018 про те, що протягом двох діб невідома особа шляхом пошкодження замків скоїла крадіжку з її будинку, зареєстроване в журналі Вінницького відділення поліції «Єдиного обліку» за № 7694 від 09.10.2018. В ході розгляду звернення було встановлено, що невідомою особою являється брат ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відносно якого було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 51 КУпАП.

Відповідно до повідомлення Вінницького районного відділення поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 14.09.2020 № 11668/202-2020, заява ОСОБА_1 щодо розбиття вікон братом ОСОБА_2 , яка надійшла до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області 05.08.2020, належним чином зареєстрована в ЖЄО Вінницького РВП за № 7065 від 05.08.2020 та проведено відповідну перевірку; в ході проведення перевірки вказана інформація не знайшла свого підтвердження, тому розгляд звернення припинено.

13.06.2020 (ЄО № 7694 від 13.06.2020) ОСОБА_1 звернулась до Вінницького РВП по факту крадіжки з будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: особистих фотографій та праски марки «MIRTA IRO 370»; з даного приводу слідчим СВ Вінницького РВП порушено кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000492 від 13.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що підтверджується повідомленням Вінницького районного відділення поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 11.08.2020 № 10447/202-01.

Згідно з повідомленням Вінницького районного відділення поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 25.10.2020 № 12996/202-2020, заява ОСОБА_1 про прийняття мір до брата ОСОБА_2 , який пошкоджує батьківський будинок та майно, яка надійшла до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області 14.09.2020, належним чином зареєстрована в ЖЄО Вінницького РВП за № 8390 від 14.09.2020 та проведено відповідну перевірку; під час розгляду даних матеріалів встановлено, що в даній конфліктній ситуації убачаються ознаки цивільно-правових відносин, компетенція розгляду який не належить до компетенції Національної поліції України.

В довідці від 09.11.2020, виданій виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області за № 2214, зазначено, що згідно з актом від 09.11.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; за вищевказаною адресою зареєстровані, але не проживають наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить припинити право власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що частка ОСОБА_2 є незначною, спільне володіння та користування майном є неможливим, а також, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою та другою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Отже, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.

Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Судом не встановлено наявності між сторонами домовленості щодо встановлення порядку користування спільним майном. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо звернення відповідача до суду із вимогами про визначення порядку користування житловим приміщенням.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16.01.2012 у справі № 6-81цс11, від 02.07.2014 у справі № 6-68цс14, від 23.11.2016 у справі № 6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд першої інстанції правильно врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники фізичні особи.

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23.09.1982 в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21.02.1986 в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 08.05.2019 у справі № 343/2271/16-ц, від 18.07.2019 у справі № 210/2236/15-ц, від 14.04.2021 у справі № 344/120/16-ц, від 17.05.2021 у справі № 183/4432/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 289/398/16 та інших.

Як зазначено в постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №686/17974/17, від 18.07.2019 у справі №210/2236/15-ц, при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині незавдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї.

За загальним правилом, при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої згоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення за необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не можу бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншим житлом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить 1/7 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, представник позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги, в судових дебатах зазначила про те, що відповідач ОСОБА_2 не оформив право на 1/7 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування.

Варто зазначити, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.10.2019, яке набрало законної сили, установлено, що господарський двір, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , головою якого був ОСОБА_6 , належить до колгоспного двору, станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору були: ОСОБА_6 голова двору, ОСОБА_6 дружина, ОСОБА_1 дочка, ОСОБА_3 внук, ОСОБА_4 внук, ОСОБА_5 внук, ОСОБА_2 син.

Також рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.10.2019 установлено, що оскільки лише ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері та батька, тому їй належить 3/7 частки колгоспного двору, решта сторін мають по 1/7 частці, як члени колгоспного двору, які станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Тобто рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.10.2019 визначено, що ОСОБА_2 має право на 1/7 частку житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , не в порядку спадкування, а як член колгоспного двору, який станом на 15 квітня 1991 року не втратив права на частку в його майні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, сторона позивача посилається на пункт 3 частини першої статті 365 ЦПК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим. Сторона позивача зазначає, що між позивачем та відповідачем склалися глибокі неприязні відносини, що підтверджується зверненнями до поліції на неправомірні дії відповідача, спільне проживання спровокує подальше нагнітання неприязних відносин та ставить під загрозу безпеку позивача.

Однак стороною позивача не надано жодних доказів, які б свідчили про неприязні відносини між позивачем та відповідачем, про вчинення відповідачем дій, які ставлять під загрозу безпеку позивача, а лише надано звернення до органів поліції щодо неправомірних дій відповідача (розбиття вікон, викрадення речей). Однак за результатами перевірки органами поліції звернень ОСОБА_1 не підтверджено обставин, зазначених ОСОБА_1 у зверненнях.

Крім того, позивачем не надано доказів, що відповідач ОСОБА_2 має інше житло. Відсутність у ОСОБА_2 іншого житла підтверджується повідомленням Вінницького районного відділення поліції ГУНП у Вінницькій області № 11061/202-01/2017, де зазначено, що опитаний з приводу заяви ОСОБА_1 про пошкодження майна в батьківському будинку ОСОБА_2 пояснив, що « ІНФОРМАЦІЯ_7 проїжджав велосипедом біля батьківського будинку та зупинився порозмовляти з сусідом ОСОБА_9 , але навіть на подвір`я батьківського будинку не зміг зайти, оскільки на замок була зачинена хвіртка. Протягом тривалого часу ОСОБА_1 не пускає його в батьківський будинок, де він зареєстрований, у зв`язку з чим він є фактично безхатченком».

Стороною позивача не доведено наявність іншого житла у ОСОБА_2 належними доказами.

Відсутність іншого житла у ОСОБА_2 у даному випадку розцінюється судом як завдання шкоди інтересам відповідача, що є визначальною обставиною при вирішенні питання про припинення права на частку у спільному майні. Тому позбавлення ОСОБА_2 права на 1/7 частки житлового будинку, який є його єдиним житлом, буде суперечити статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач не бажає утримувати свою частку будинку, не робить ремонт, не сплачує комунальні послуги, постійно пошкоджує майно, викрадає речі, однак з наданих позивачем доказів не вбачається, що відповідач ОСОБА_2 вчиняв будь-які дії щодо пошкодження майна чи викрадення речей з будинку, а звернення до органів поліції ОСОБА_1 з відповідними заявами не є підтвердженням зазначених обставин. Крім того, такі обставини не є підставою для припинення частки відповідача у спільній частковій власності, оскільки належним способом захисту у цьому випадку буде відшкодування завданої шкоди, якщо така шкода була завдана.

Однак стороною позивача не надано доказів, що позивач ОСОБА_1 сама утримує майно, власниками, крім неї, є ще ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Варто зазначити, що у даній справі експертиза щодо визначення вартості спірного майна не проводилася, а зазначена стороною позивача вартість майна визначена станом на 2020 рік. Визначена позивачем компенсація ОСОБА_2 належної 1/7 частки будинку на суму 17932,90 грн є незначною та такою, що не забезпечить відповідача рівноцінним житлом.

Крім того, у даній справі відсутні докази, зокрема, але не виключено, висновок експертизи, які б свідчили про технічну можливість/неможливість виділу у натурі частки із спільного майна житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 707/2882/19)

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Оцінивши подані позивачем докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність визначених у статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на 1/7 частки у спірному об`єкті нерухомого майна, крім того, таке припинення права спільної часткової власності завдасть істотної шкоди інтересам останнього, оскільки позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами факту неможливості спільного користування спірним житловим будинком, а також того, що припинення права відповідача на частку у спірному житловому будинку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника.

Враховуючи обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/7 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вимоги про визнання за ОСОБА_2 права на суму 17932,90 грн як компенсацію за 1/7 частку будинку та про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/7 частку житлового будинку АДРЕСА_1 є похідними, які також не підлягають задоволенню, оскільки їх вирішення залежить від того, чи будуть задоволені вимоги щодо припинення права власності ОСОБА_2 на 1/7 частки житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для позивача, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевчук Наталії Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник