Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3758/24 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 65 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Талько О.Б.,

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №279/3758/24 за позовом Комунального підприємства «Теплозабезпечення» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплопостачання, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. в м. Коростень Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року КП «Теплозабезпечення» звернулося до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 борг за послуги з теплопостачання у розмірі 43 560,44 грн.

Позов мотивувало тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , теплопостачання якої здійснює позивач. Вказує, що на підставі фактичних договірних відносин, відповідач отримує теплопостачання до вищевказаної квартири, однак відмовляється сплачувати заборгованість по оплаті за надані послуги, має заборгованість станом на 01.06.2024 в сумі 43 560,44 грн., яку добровільно погашати не бажає. Відтак просило стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 вересня 2024 року позов КП «Теплозабезпечення» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплозабезпечення» 43 560,44 грн боргу по оплаті за централізоване теплопостачання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплозабезпечення» по 3028 грн судового збору та 30 грн понесених судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з наявністю 2 групи інвалідності.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води між позивачем та відповідачем не укладався у зв`язку з тим, що відповідач відмовилася від таких послуг на підставі акту про відключення квартири від внутрішньо-будинкової мережі централізованого опалення від 05 травня 2020 року. Відповідно до вказаного акту встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відключена від внутрішньо-будинкової мережі централізованого опалення та облаштована індивідуальною (автономною) системою опалення та підігріву води. Стояки системи централізованого опалення ізольовані, батареї та труби демонтовані. На підтвердження даного факту також суду надано фото ізоляції стояку центрального опалення. Крім того, факт відключення квартири ОСОБА_1 від мережі центрального теплопостачання підтверджується заявами про встановлення факту від`єднання від системи централізованого опалення від 13 серпня 2020 року (вх. №346), від 27 серпня 2020 року (вх. №304), від 21 вересня 2020 року (вх. №333), від 22 вересня 2020 року (вх. №5419/25-08), актом про відключення квартири від внутрішньо-будинкової мережі централізованого опалення від 05 травня 2020 року та актом розмежування балансової належності від 03 травня 2023 року №. Однак, незважаючи на це, КП «Теплозабезпечення» безпідставно відкрило на ім`я позивача особовий рахунок для оплати комунальних послуг та продовжує здійснювати нарахування за послуги з централізованого опалення. Відповідні дії позивача порушують майнові права відповідача, оскільки обмежують її право власника безперешкодно розпоряджатися своїм майном, адже вона отримувала послуги неналежної якості, внаслідок чого змушена була шукати інші способи обігріву квартири. Крім того, Комунальним підприємством «Теплозабезпечення» не надано суду доказів про те, що відповідач порушила права будь-кого із інших мешканців будинку або створила будь-які незручності. Відтак, фактично послуги з теплопостачання відповідач не надає позивачу, проте безпідставно проводить нарахування коштів за ці послуги. Крім того, у матеріалах справи взагалі відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 надаються послуги з теплозабезпечення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до Статуту, рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради №195 від 22.05.2013 Коростенське комунальне підприємство «Теплозабезпечення» здійснює забезпечення житлового фонду тепловою енергією та гарячою водою.

Оскільки ОСОБА_1 не сплачує кошти за послуги з теплопостачання, утворилась заборгованість в розмірі 43 560,44 грн за період з 01 жовтня 2020 року по 01 червня 2024 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідач самовільно відключив квартиру від теплопостачання, не вирішив у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, тому такі дії споживача вважаються самовільними, протиправними, які тягнуть відповідальність за самовільне відключення від центрального теплопостачання та не дають підстав для припинення обов`язків власника квартири зі сплати за послуги з теплопостачання.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон) визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Порядок оплати житлово-комунальних послуг визначений у статті 9 названого Закону, відповідно до якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Згідно із частиною 1 статті 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.

Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги щодо фактичного неотримання відповідачем послуг внаслідок самовільного відключення від системи теплопостачання, а відтак неправомірного нарахування позивачем заборгованості, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з пунктом 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (далі - Порядок) (який був чинним на час відключення відповідачем квартири від системи централізованого опалення) було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг.

Зокрема, вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт правомірного відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та встановлення у квартирі індивідуального (автономного) опалення.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала вимог згаданого вище Порядку до вчинення дій щодо відключення, яке відбулось 05.05.2020, колегія суддів вважає, що вона здійснила від`єднання від мереж централізованого опалення самовільно та не дотрималася вимог щодо складання та затвердження акту про відключення частини квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання.

Отже, ОСОБА_1 самовільно відключила квартиру від теплопостачання та не вирішила у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення. Такі дії споживача вважаються самовільними, протиправними, які тягнуть відповідальність за самовільне переобладнання приміщень та не надають підстав для припинення обов`язків наймачів квартири зі сплати за послуги з теплопостачання.

Що відсутності між сторонами письмового договору про надання послуг з теплопостачання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Частини 1,5 статті 13 вказаного Закону передбачають, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Також, відповідно до статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто, внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Згідно з частиною 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Із положень статті 642 ЦК України слідує, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Встановлено, що 27 жовтня 2021 року КП «Теплозабезпечення» опублікувало на власному сайті текст типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії і так як від співвласників житлового будинку АДРЕСА_2 не надходили заяви про обрання певної форми договірних відносин, тому із відповідачем укладено з 09.11.2021 публічний договір приєднання на надання послуг з постачання теплової енергії.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки самовільне відключення відповідачем квартири від центрального опалення не є підставою для зняття з обліку центрального теплопостачання та не нарахування оплати за надані послуги з теплопостаання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в частині стягнення боргу за теплопостачання не спростовують та не свідчать про порушення норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог КП «Теплозабезпечення» ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо питання стягнення судом першої інстанції судового збору.

Згідно акту огляду медико соціальної експертної комісії серії 12ААг за №409758 від 31.10.2023, ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності загального захворювання, строком з 20.10.2023 по 31.10.2024.

Положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, серед іншого, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо судових витрат не врахував того, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю другої групи та помилково стягнув із неї судовий збір.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплозабезпечення» судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 п.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції в частині стягнення судового збору розглянув справу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплозабезпечення» судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн., з ухваленням в цій частині нового рішення про розподіл таких витрат, а в решті рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплозабезпечення» судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн скасувати.

Компенсувати Комунальному підприємству «Теплозабезпечення» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді