Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг», третя особа Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , через адвоката Чвир О.М. (ордер а.с.10), звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Еверест-буд-інжиніринг», в якому просить суд визнати за нею майнові права (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на об`єкт незавершеного будівництва - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на земельній ділянці під кадастровим номером :66:248:0029.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» було укладено Договір № 553/ЕМ від 18 вересня 2013 року купівлі-продажу майнових прав.

Об`єкт капітального будівництва - Житловий комплекс «Флагман», за адресою по АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер земельної ділянки :66:248:0025, проектна адреса АДРЕСА_3 , право на спорудження якого виникло у продавця на підставі рішення КМР X сесії IV скликання за №729/3304 від 14 липня 2005 року, а також дозволу на виконання будівельних робіт №2871-Дн/С від 13 грудня 2007 року.

Сторони за договором домовились, що майнові права передаються на об`єкт нерухомості, а саме, однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , з наступними характеристиками: квартира, будівельний № 445, однокімнатна, загальна площа 40,06 кв.м., поверх 8, секція 3, (проектна площа).

30 січня 2014 року укладено Угоду № 1 про відступлення права вимоги за Договором № 553/ЕМ від 18 вересня 2013 року купівлі-продажу майнових прав, за якою здійснено заміну покупця на - ОСОБА_1 .

15 квітня 2014 року укладено Додаткову угоду про заміну сторони у зобов`язанні до Договору № 553/ЕМ від 18 вересня 2013 року купівлі продажу майнових прав, в якому ТОВ «Еверест плюс» замінено на ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг».

Додатковою угодою № 2 від 23 вересня 2016 року змінено договірну ціну об`єкта на 254 017,00 грн.

У зв`язку із повною сплатою майнових прав за договором, ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» видало довідку про фінансування 100% майнових прав об`єкта нерухомості. Даний об`єкт нерухомості перебуває під іпотекою в Акціонерному товаристві «Піреус Банк МКБ».

Оскільки, позивачем у повному обсязі виконано взяті зобов`язання за Договором купівлі-продажу майнових прав, позивачка вправі вимагати виконання з боку відповідача.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників судового розгляду в судове засідання (а.с. 48-49).

Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була направлена відповідачу та повернута до суду без вручення з відміткою поштового відділення АТ Укрпошта з відміткою «адресат відсутній».

Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано.

Третя особа «Піреус Банк МКБ» судом належним чином повідомлялась про розгляд справи, що вбачається з реєстру суду поштових відправлень та трекінгу відстеження поштових відправлень, відповідно до яких рекомендоване повідомлення вручено представнику третьої особи 16 жовтня 2023 року (а.с.52-58).

Відповідач не скористався право подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Справа розглядається за правилами ст. 279 ЦПК України, відповідно до якої розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до положення статей 2, 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.

Інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).

Судом встановлено, що Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва надано ТОВ «Еверест Плюс» дозвіл на виконання будівельних робіт № 2871-Дн/С від 13 грудня 2007 року щодо будівництва комплексу житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними автостоянками на АДРЕСА_2 (а.с.35).

17 березня 2014 року між ТОВ «Еверест Плюс» (сторона-1) та ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» (сторона-2) було укладено договір № 17/03/2014 про часткову участь у будівництві, за яким сторона-1 на виконання п. 2.1. даного Договору передає стороні-2 усі функції замовника будівництва об`єкту. Надає земельну ділянку, визначену в п. 2.5 цього Договору, отримує та оформлює дозвільну документацію, погоджує та затверджує проектну документацію щодо будівництва об`єкту (далі - Договір № 17/03/2014).

Згідно п. 2.3., 2.4., 2.5., Договору № 17/03/2014, сторона-1 передає по цьому договору функції замовника будівництва об`єкту, які належать на підставі: договору оренди земельної ділянки, укладеного між Київською міською радою та ТОВ «Еверест плюс» 12 грудня 2005, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, Петрової Т.М., зареєстрованого в реєстрі № 17-6522; дозволу на виконання будівельних робіт № 2871-Дн/С від 13грдуня 2007; рішення Київської міської ради за № 729/3304 від 14 липня 2005 «Про передачі товариству з обмеженою відповідальністю «Еверест Плюс» земельної ділянки для будівництва комплексу житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними автостоянками на вул. Лохвицькій у Дніпровському районі м. Києва». Сторона-2 на виконання п. 2.1. даного договору виконує функції замовника - інвестора будівництва об`єкту. Укладає договори генерального підряду, забезпечує власними та залученими силами і коштами належне проведення будівництва на об`єкті у повному обсязі та його введення в експлуатацію, за умови повного та належного виконання стороною-1 свого зобов`язання, як це передбачено п. 2.2. цього договору. Будівництво об`єкту здійснюється на земельній ділянці, місце розташування якого: Україна, вул. Лохвицька у Дніпровському районі міста Києва. Кадастровий номер - 800000000:66:248:0025 (а.с.37-46).

18 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» було укладено Договір № 553/ЕМ купівлі-продажу майнових прав. Об`єктом капітального будівництва є Житловий комплекс «Флагман», за адресою по АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці кадастровий номер земельної ділянки :66:248:0025, проектна адреса АДРЕСА_3 , право на спорудження якого виникло у продавця на підставі та рішення КМР X сесії IV скликання за №729/3304 від 14 липня 2005 року, а також дозволу на виконання будівельних робіт №2871-Дн/С від 13 грудня 2007 року. Сторони за договором домовились, що продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості, а саме, однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , з наступними характеристиками: Квартира, будівельний № 445, однокімнатна, загальна площа 40,06 кв.м. (проектна площа), поверх 8, секція 3. Пунктом 2.7 договору встановлено плановий термін введення в експлуатацію - ІІІ квартал 2014 року (а.с.13-19).

30 січня 2014 року укладено Угоду № 1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за Договором № 553/ЕМ від 18 вересня 2013 року купівлі-продажу майнових прав, за якою здійснено заміну покупця з ОСОБА_2 на - ОСОБА_1 (а.с.20-21).

15 квітня 2014 року укладено Додаткову угоду про заміну сторони у зобов`язанні до Договору № 553/ЕМ від 18 вересня 2013 року купівлі-продажу майнових прав, в якому ТОВ «Еверест плюс» замінено на ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг», додаткова угода укладена за участю ОСОБА_1 (а.с.36).

Додатковою угодою № 2 від 23 вересня 2016 року, яка укладена між ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» та ОСОБА_1 , змінено договору ціну об`єкта, яка склала у день укладання угоди 254 017,00 грн. (а.с.22).

Відповідно до довідки ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» від 26 вересня 2016 року, виданої ОСОБА_1 , здійснено 100% оплату вартості майнових прав за договором № 553/ЕМ від 18 вересня 2013 року купівлі-продажу майнових прав (а.с.23).

Згідно акту прийому-передачі об`єкту нерухомості від 26 вересня 2016 року за договором № 553/ЕМ від 18 вересня 2013 року купівлі-продажу майнових прав та додаткової угоди № 2 від 23 вересня 2016 року, позивачка прийняла об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.24).

Згідно листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 0570202/3-14602 від 06 грудня 2022, за даними Міського земельного кадастру земельна ділянка площею 5,4709 га (кадастровий номер :66:248:0025) на АДРЕСА_2 , на якій розташовані житлові комплекси «Родинний затишок». Стародарницький», «Флагман» та «Нова Хвиля» згідно з рішенням Київської міської ради від 14.07.2005 № 729/3304 передавалась в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс» для будівництва комплексу житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними автостоянками (договір оренди земельної ділянки від 11.04.2006 № 66-6-00341, термін дії якого закінчився 11 квітня 2011). За поданням Департаменту Київська міська рада не приймала рішень щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 11 квітня 2006 № 66-6-00341. Шляхом поділу вищезазначеної земельної ділянки (кадастровий номер 800000000:66:248:0025) сформовано чотири земельні ділянки (кадастрові номери :66:248:0026, :66:248:0027, :66:248:0028, 80000000:66:248:0029), інформація про які відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» внесена до Державного земельного кадастру. На сформовані земельні ділянки (кадастрові номери :66:248:0026, 800000000:66:248:0027, :66:248:0028, :66:248:0029) зареєстровано право комунальної власності територіальної громади міста Києва. За поданням Департаменту Київська міська рада не приймала рішень про передачу земельних ділянок з кадастровими номерами :66:248:0026, :66:248:0028, 80000000:66:248:0029 у власність чи користування (оренду) (а.с.31).

Відповідно до листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 0570202/3-1084 від 30 січня 2023 року, згідно з даними Міського земельного кадастру земельна ділянка площею 3,3675 га для будівництва комплексу житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними автостоянками на АДРЕСА_2 має кадастровий номер :66:248:0029 (а.с.32).

З урахуванням усіх істотних обставин справи, що встановлені судом під час розгляду даної цивільної справи, суд дійшов переконливого висновку про доцільність задоволення позовних вимог позивачів, виходячи з наступного

Правовідносини, які склалися між сторонами, серед іншого, регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність».

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.

Згідно з ч.5 ст.7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами інвестицій, відповідно до законодавчих актів України.

Як передбачено ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент укладення Договору інвестування, а тому не може існувати й право власності на нього.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 липня 2006 у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполученого Королівства», заява № 44277/98).

У справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права.

У постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 у справі № 6-168цс12 визначено, що майнове право як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону (ч. 3 ст. 331 ЦК України).

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 2, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України)

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Зазначене свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Визнання за особою майнових прав як різновид загального способу захисту - визнання права, може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права.

Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України).

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Стороною позивача, ОСОБА_1 , було сплачено погоджені сторонами, в укладених договорах купівлі-продажу майнових прав, загальну вартість майнових прав на об`єкти нерухомості, що виступають предметом укладених договорів, у визначені в договорі строки, що підтверджується наявністю довідки про 100% фінансування за відповідними договорами, а відповідач у встановлені договором строки не завершив будівництво об`єкту, не ввів об`єкт в експлуатацію, і завершення ним будівництва не вбачається можливим, відтак з огляду на встановлені судом факти, суд дійшов висновку про наявність порушення прав позивача, як інвестора будівництва та необхідності захистити порушені права позивача в судовому порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 в справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18) зазначено, що захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Встановивши під час розгляду справи, що відповідачем не виконувалися належним чином взяті на себе зобов`язання, а також, враховуючи, що будинок на той час не було введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем майнових прав на вищевказані спірні об`єкти.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 в справі № 761/5156/13-ц (провадження № 14-425цс19) вказано, що під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна (постанова Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі № 6-265цс16). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України). Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України). Оскільки відповідач не виконав належним чином зобов`язань за договором, не визнає майнових прав позивачки на спірне нерухоме майно, хоч вона і сплатила пайові внески у повному обсязі, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимагати переходу майнових прав на об`єкт, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що є підстави для визнання за позивачкою майнових прав на квартиру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) зазначено, що в разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України). Отже саме інвестор є особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти. Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Як вбачається з матеріалів справи та, виходячи з умов укладеного між сторонами договору та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про невизнання та порушення прав позивача на житлове приміщення згідно договору № 553/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 18 вересня 2013 року, адже маючи обґрунтовані та законні сподівання позивач позбавлена можливості отримання майнових прав та об`єкта нерухомості внаслідок недобросовісної поведінки продавця у зв`язку із порушенням зобов`язання про введення житлового будинку в експлуатацію відповідно до визначеного договором строку - Ш квартал 2014 року (п.п.2.7).

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання майнового права за зазначений об`єкт незавершеного будівництва, оскільки в матеріалах справи відсутні докази здачі відповідачем спірного об`єкту нерухомості в експлуатацію, а позивачем в свою чергу було сплачено відповідачу ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» стовідсоткову вартість загальної площі спірного об`єкту інвестування, чим придбала право набути у власність об`єкт інвестування після здачі будівлі в експлуатацію що, відповідно, засвідчує правомочність позивача, як власника таких майнових прав, отримати право власності на проінвестований об`єкт нерухомості в майбутньому.

У прохальній частині позову також ставиться питання про визнання за позивачем права на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва спірного об`єкта нерухомості (квартири).

Суд зауважує, що діючим законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку в експлуатацію. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Такий підхід підтверджується позицією Верховного Суду у його постанові від 25 серпня 2020 року у справі №760/21223/17-ц.

Отже, суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва спірного об`єкта нерухомості, оскільки в даному конкретному випадку наявні законодавчо обґрунтовані підстави для набуття майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, а не права власності на даний об`єкт. Процедура отримання в натурі та оформлення у власність даного об`єкта нерухомості буде доступною для позивача лише після завершення будівництва, введення його в експлуатацію та отримання всіх необхідних правовстановлюючих документів на нього.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 342,00 грн., виходячи з частини задоволених вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 177, 190, 509, 526, 527, 530, 610, 611, 629, 876 Цивільного Кодексу України, ст.ст. т. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141,178,247, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 Цивільного процксуального Кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг», третя особа: Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме на однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 (проектна адреса: АДРЕСА_3 ), на земельній ділянці під кадастровим номером :66:248:0029.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг» на користь держави судовий збір у розмірі 1 342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-буд-інжиніринг», місце знаходження: 02090, м. Київ, пров. Лобачевського, буд. 7, .

Третя особа - Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ», місце знаходження: 04119, м. Київ, вул. Білоруська, буд.11, .

Повний тексту рішення складено 26 січня 2024 року.

Суддя А.В.Слободянюк