Провадження № 2-о/127/692/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2024 року м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-
ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , як батько, самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до вимог ст.293ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім тих, що визначені ч.1 ст. 315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.
Як вбачається із заяви заявник звернувся до суду з вимогою про встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітнього сина. Свої вимоги заявник мотивує тим, що мати дитини проживає за кордоном та самоусунулась від виховання і утримання сина.
Ухвала ВП ВС від 26 жовтня 2023 року у справі № 201/5972/22 (частина І) (прийнято до розгляду справу за позовом батька про встановлення факту самостійного проживання для визначення юрисдикції суду) Заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту самостійного виховання дитини, зокрема, з метою (згідно з доводами заявника) отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, а також отримання відстрочки від мобілізації. Ураховуючи, що між заявником та ТЦК та СП (який заявник указав зацікавлено особою) може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (про що заявник вказав у заяві) і не пов`язаний з виникненням чи реалізацією цивільних прав та обов`язків заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір може стосуватися лише сфери публічно-правових відносин, тому, на думку колегії суддів КЦС ВС, такий спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Інакше кажучи, розгляд справи у порядку окремого провадження у цивільному судочинстві неможливий, якщо: (а) спір про право уже існує/існував на час подання у цьому порядку заяви про встановлення факту; (б) спір про право виникає під час розгляду справи у такому порядку.

Крім того, якщо спір про право належить до юрисдикції адміністративного суду, то після виникнення спору із суб`єктом владних повноважень заявляти будь-які вимоги за правилами цивільного судочинства (і ще й в окремому провадженні) означає (а) розривати вирішення єдиного спору про право між судами різної юрисдикції та (б) визнавати, що для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства потрібно «створити» преюдиційні факти чи нововиявлені обставини у цивільному процесі.

Отже, враховуючи наведені обставини, а також те, що встановлення факту перебування дитини на утриманні необхідне заявнику з метою вирішення подальшого спору про право із суб`єктом владних повноважень (ВОМТЦК та СП), суд дійшов висновку, що розгляд даної справи в порядку окремого провадження цивільного судочинства неможливий.

Частиною першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України) передбачено право кожної особи звертатися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до вимог частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно ч. 1 статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особові немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

В порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), які випливають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, які виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства в тих випадках, коли відповідною нормою процесуального права визначено, що рішення такого спору належить саме до порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1частини 1статті 186ЦПК України визначено,що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі,якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272цього Кодексу. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду (ч.2, ч. 4 ст. 186 ЦПК України).

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані із доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ним права на відстрочку за мобілізацією, не пов`язаного із будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника із державою, отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 19 ч. 1, 186 ч. 1 п. 1, 258-260 ЦПК України, Керуючись ст.ст. 186, 259-261, 293, 315, 353-355 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя