Справа 206/2597/24
Провадження 2/206/1188/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 вересня 2024 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого- судді Плінської А.В., за участю секретаря Крижко О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

В травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18 грудня 2019 року між ПАТ «Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/129425/3167/73, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 12673,27 доларів США на строк 72 місяці, з 04.05.2007 року по 04.05.2014 року зі сплатою 13,50% річних. Свої зобов`язання за вказаним договором позичальник належним чином не виконував, тому Банк звернувся до суду із позовом для стягнення заборгованості, яка становила 85742,51 грн. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2012 року у цивільній справі №436/4890/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 85 742,51 грн. заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду відповідач ОСОБА_1 не виконав, заборгованість за кредитним договором не погасив.

В зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача, відповідно до ч.2ст. 625 ЦК України, проценти за період з 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 12559,17 грн. (виходячи з 3% річних), інфляційні збитки за вказаний період у розмірі 34639,97 грн., а всього 47199,14 грн., а також судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою судді від 15 липня 2024 року було відкрито провадження по справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представником позивача ОСОБА_2 в позовній заяві зазначено про підтримання позовних вимог, розгляд справи без її участі, відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив. Клопотань по відкладення розгляду справи не подав.

У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, зазначає наступне.

Зокрема судом встановлено, 04 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/129425/3167/73, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 12673,27 доларів США, строком на 72 місяці, з 04 травня 2007 р. по 04 травня 2013 року.

Проте, відповідач ОСОБА_1 ухилився від повного та своєчасного виконання умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2012 року з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 85742,51 грн.

Відповідно до договору відступлення права вимоги № 114/2-28 від 18.12.2019, АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив АТ «Оксі Банк» належні АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до договору відступлення права вимоги № 114/2-28-1 від 18.12.2019, АТ «Оксі Банк» відступив ТОВ «ФК «Профіт Капітал» належні АТ «Оксі Банк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

24.12.2020 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська постановлено ухвалу по справі № 436/4890/12, якою замінено стягувача у цивільній справі (виконавчому листі) № 436/4890/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з первісного стягувача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал».

Наявність кредитної заборгованості у вказаній справі відповідач не спростував.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України)

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене нарахування має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Таке нарахування входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Це є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

У відповідності до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Розглядаючи спір суд дав оцінку розрахунку заборгованості, про помилковість якого і доказів на його спростування відповідач суду не надавала .

Отже, оскільки відповідач не виконує судове рішення про стягнення з нього грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що на підставі ст.625 ЦК України з нього слід стягнути на користь позивача 3% річних за період з 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 12559,17 грн., та інфляційних втрат за період з 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 34639,97 грн., тобто, задовольнивши позов повністю.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 28 вересня 2021 року № 28092021-1, копію додаткової угоди № 10 від 28 лютого 2024 року до договору про надання правової допомоги від 28 вересня 2021 року № 28092021-1, копію акта № 20-1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 01 квітня 2024 року, копію платіжної інструкції № 647 від 22 квітня 2024 року.

Згідно вказаних документів вартість наданих послуг становить 10000 грн. (консультація, дослідження документів, складання позовної заяви).

Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, доходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, су звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за невиконання рішення суду. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «Профіт Капітал» понесені у цій справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 5000 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПрофітКапітал» до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», місцезнаходження: місто Київ, вулиця Набережно-Лугова,будинок 8, ідентифікаційний код 39992082, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України: 3% річних за період з 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 12559,17 грн., інфляційні втрати за період з 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 34639,97 грн., а всього: 47199,14 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн., та на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Це заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Плінська А.В.