ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3601/24 Справа № 396/1067/19 Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 396/1067/19 за позовом ОСОБА_1 до адвоката Ковша Дениса Володимировича про визнання бездіяльності адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги незаконною та стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до адвоката Ковша Д.В. про визнання бездіяльності адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги незаконною та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 жовтня 2018 року між ним та адвокатом Ковш Д.В. було укладено договір про надання правової допомоги в усіх кримінальних та цивільних справах з усіма процесуальними правами. Однак протягом розгляду цивільних справ №396/1545/18, 396/1677/18 та кримінального провадження № 396/1453/18 адвокатом Ковш Д.В. на його усні звернення не було надано жодного разу акту виконаних робіт, а також адвокат не виконував належним чином свої обов`язки передбачені договором та чинним законодавством, що призвело до настання тяжких наслідків:

1) їх з дружиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільні малолітні діти ОСОБА_3 , 2008 року народження, ОСОБА_4 , 2012 року народження та ОСОБА_5 , 2017 року народження без жодного судового рішення з 30 серпня 2018 року та на час звернення до суду були незаконно вилучені з їх родини;

2) не зміг ознайомитись з матеріалами цивільної справи №396/1545/18 та 396/1677/18;

3) не зміг отримати для оскарження рішення у цивільній справі № 396/1545/18 від 06 листопада 2018 року про позбавлення його та його дружини батьківських прав відносно його сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

4) його незаконне тримання під вартою з 27 березня 2018 року у кримінальному провадженні №0000337 від 16 квітня 2018 року у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування та порушення стороною обвинувачення його законних прав на захист адвокатом Ковш Д.В. не оскаржувалось та не оскаржується.

Крім того, зазначив, що адвокат Ковш Д.В. неодноразово належним чином повідомлений про судові засідання не брав у них участі, про причини його неявки суд не повідомляв, чим порушив його законне право на захист під час розгляду в суді справ №396/1545/18, 396/1677/18 та кримінального провадження № 396/1453/18.

Нарочно ним від адвоката Ковш Д.В. отримано за весь час існування цивільних та кримінальної справи лише апеляційну скаргу, подану адвокатом Ковш Д. В. на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 04 грудня 2018 року по справі № 396/1453/18.

У зв`язку з викладеним просив суд визнати бездіяльність адвоката Ковш Д.В., яка полягає у невиконанні адвокатом Ковш Д.В. договору про надання правової допомоги та потягло за собою тяжкі наслідки, а саме порушення права позивача на належний правовий захист за договором, незаконною; зобов`язати відповідача адвоката Ковш Д.В. відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду в сумі 5 000 000 гривень на його банківський рахунок.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року, з урахуванням додаткового рішення від 12 квітня 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення Центрально-Міського суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року та задовольнити його позов.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що договір укладений між ним та адвокатом Ковш Д.В. є безстроковим. Адвокатом здійснюється захист ОСОБА_1 у кримінальному провадженні по справі № 396/1260/19 до винесення остаточного рішення суду, яке б набрало законної сили. Вважає укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ковш Л.В. договір таким, що адвокатом Ковш Д.В. не виконаний.

Також посилається, що обставини, зазначені адвокатом Ковш Д.В. під час заперечень проти задоволення позовних вимог в суді першої інстанції, суперечать фактичним обставинам справи, оскільки адвокат Ковш Д.В. ніколи не звертався до ОСОБА_1 з пропозицією щодо підписання будь-яких додаткових договорів, що стосується гонорару та порядку його сплати. Сам договір не містить ані розмірів гонорару, ані порядку його сплати. Умовами договору, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Ковш Д.В., не передбачено одностороннього порядку розірвання договору, про що зазначалося в позовній заяві.

В оскаржуваному рішенні суду першої інстанції безпідставно зазначено, що він постійно створював умови, за яких ОСОБА_7 , як захисник заздалегідь вже котрий раз був позбавлений можливості своєчасно подати відповідне клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції, що, на думку заявника, не вкладається у здоровий глузд. ОСОБА_7 проживає в м. Кривий Ріг, а ОСОБА_1 проживає в Кіровоградській області. Яким чином ОСОБА_1 заважав адвокату подати клопотання до суду суд першої інстанції не зазначив. Крім того посилається, що він був звільнений з-під варти за апеляційною скаргою, написаною ним, а не адвокатом Ковш Д.В., тому участь адвоката у справі була формальною. 10 грудня 2018 року адвокатом Ковш Д.В. в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 дійсно було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 04 грудня 2018 року, яка за наслідками розгляду апеляційної скарги була залишена без задоволення. Наполягає, що Кропивницький апеляційний суд у справі № 396/1260/19 не міг розглядати подану адвокатом апеляційну скаргу до 25 вересня 2019 року. Тому твердження адвоката Ковш Д.В. про те, що саме за рахунок його праці ОСОБА_1 звільнено з-під варти є неправдивим та не підтверджується матеріалами у справі № 396/1067/19.

Також посилається, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції безпідставно послався на те, що між сторонами виникли правовідносини щодо визнання договору про надання правової допомоги/юридичних послуг недійсними та його розірвання, стягнення оплаченого авансу. Він, як позивач, ніколи не звертався до суду з такими вимогами. Навпаки, згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, вважає укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ковш Д.В. договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16 жовтня 2018 року між адвокатом Ковш Д.В. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 протягом дії даного договору безстроково, що стосується ведення справ від його імені в усіх судах України, виконавчої служби будь-яких рівнів, банківських установах та представляти його інтереси в суді. (а.с.9 зворот т. 2)

21 листопада 2018 року між адвокатом Ковш Д.В. та ОСОБА_2 було укладено договір №21/11/2018 про надання правової допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . (а.с.7 т. 2)

В провадженні Ленінського районного суду міста Кіровограда перебувало кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2018 №0000337, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч. 3 ст. 15 п. 2, 4, 12 ч. 2 ст.115 КК України, ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п.2, 4, 12 ч. 2 ст.115 КК України, що підтверджується відповідними ухвалами суду. (а.с.12-13, 14-15 т. 2)

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно їх малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.17-22 т. 2).

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 22 травня 2020 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були відібрані без позбавлення батьківських прав діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 23-37 т. 2)

10 грудня 2018 року адвокатом Ковш Д.В., в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 , було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 04 грудня 2018 року. (а.с.38-39 т. 2)

25 вересня 2019 року ухвалою Кропивницького апеляційного суду за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Ковша Д.В. була задоволена апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_1 та скасовано ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, натомість застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. (а.с.16 т. 2)

29 січня 2020 року адвокат Ковш Д.В. подав до Ленінського районного суду м. Кіровограда заяву про відвід захисника, до якого додав клопотання про доведення до відома суду про розірвання договорів укладених в інтересах обвинувачених в односторонньому порядку, відповідно до якого враховуючи факт безспірності не виконання взятих на себе зобов`язань зі сторони обвинувачених, а саме, не сплати йому як адвокату гонорару, в тому числі витрат пов`язаних на дорогу в обидві сторони за напрямком Кривий Ріг - Кропивницький, Кропивницький - Кривий Ріг, а цим самим постійно створюючи умови, за яких він як захисник заздалегідь вже котрий раз був позбавлений можливості своєчасно подати відповідне клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, враховуючи обґрунтовані належним чином підстави для одностороннього розірвання договорів про надання правової допомоги, він вимушений був довести до відома суду те, що починаючи з «29» січня 2020 року він розірвав в односторонньому порядку із своїми підзахисними договори про надання правової допомоги, а в зв`язку із чим не може в подальшому представляти інтереси обвинувачених по кримінальній справі № 396/1260/19, провадження № 1-кп/405/207/19. (а.с.156-157 т. 1)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини щодо визнання договору про надання правової допомоги/юридичних послуг недійсним та його розірвання, стягнення оплаченого авансу. Тобто предметом доказування є додержання вимог, що є необхідними для чинності правочину. Встановивши, що на час укладення оспорюваного договору сторони мали належний та необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, оспорюваний правочин було вчинено у формі, встановленій законом, та договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, суд дійшов висновку, що позивачем не було виконано свого процесуального обов`язку із подання належних доказів в обґрунтування заявленого ним позову, без подання позивачем зазначених доказів і їх дослідження у межах розгляду справи про захист прав споживачів, суд не може встановити істотні обставини справи у такій категорії справи, що зумовлює необхідність визнання позовних вимог необґрунтованими із постановленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом у даній справі ОСОБА_1 просив суд визнати бездіяльність адвоката Ковш Д.В., яка полягає у невиконанні адвокатом Ковш Д.В. договору про надання правової допомоги та потягло за собою тяжкі наслідки, а саме порушення права позивача на належний правовий захист за договором, незаконною та зобов`язати відповідача адвоката Ковш Д.В. відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду в сумі 5 000 000 гривень на його банківський рахунок.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки ним не було виконано процесуального обов`язку з подання належних доказів в обґрунтування заявленого ним позову, без дослідження яких у межах розгляду справи про захист прав споживачів, суд не може встановити істотні обставини справи. Виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини щодо визнання договору про надання правової допомоги/юридичних послуг недійсним та його розірвання, стягнення оплаченого авансу, предметом доказування у даній справі є додержання вимог, що є необхідним для чинності правочину. Встановив, що на час укладення оспорюваного правочину сторони мали належний та необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, оспорюваний правочин було вчинено у формі, встановленій законом, та договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять підтверджень про зміну позивачем підстав та предмету позову, відповідні клопотання та заяви ним до суду першої інстанції не подавалися.

Підстава позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Предмет позову - матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 55 Конституції України звернувся до суду за захистом своїх прав, у передбачений законом спосіб, подав позовну заяву про визнання бездіяльності адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги незаконною та стягнення моральної шкоди, приймаючи участь у судовому засіданні підтримував позовні вимоги та надавав пояснення.

Однак, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову з вищенаведених підстав, фактично по суті позовні вимоги не розглянув.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідні частині нове рішення або змінити рішення.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення відповідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року та ухвалення нового рішення по суді позовних вимог.

Вирішуючи спір у даній справі, з урахуванням заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно п. 3 ст. 19 Закону видами адвокатської, серед іншого, діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно з п. 1, 3, 7, 11 ч. 1 ст. 20 цього Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб тощо; збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб; користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами.

Отже, адвокати при здійсненні своїх повноважень наділяються спеціальними правами при здійсненні професійної діяльності.

Відповідно ст. 21 Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат, зокрема, зобов`язаний: дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики; на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги.

Згідно ст. 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

Встановлено, що 16 жовтня 2018 року між адвокатом Ковш Д.В. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 протягом дії даного договору безстроково, що стосується ведення справ від його імені в усіх судах України, виконавчої служби будь-яких рівнів, банківських установах та представляти його інтереси в суді.

Відповідно п. 2.1 вказаного договору сторони домовились, що гонорар за надання правової допомоги адвокатом клієнту згідно пункту 11 Договору становить суму, обумовлену додатком 1 до цього Договору.

У відзиві на позовну заяву, адвокат Ковш Д.В. посилається на те, що договір про надання правової допомоги від 16 жовтня 2018 року укладений між ним та ОСОБА_1 є оплатним, що підтверджується розділом 2 «Гонорар та порядок розрахунків». Крім того, фактична відмова позивача підписувати відповідний додаток до вказаного вище договору, а у зв`язку із чим сплачувати відповідний гонорар та грошове компенсування на проїзд, а у разі необхідності компенсування проживання і призвела до того, що ним 20 січня 2020 року було подано клопотання про доведення до відома Суду про розірвання договорів укладених в інтересах обвинувачених в односторонньому порядку з наступних підстав:

2.1. У відповідності до Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року «09» червня 2017 року. Зі змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 2019 року):

2.1.1. стаття 28. «Гонорар»: «Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту»;

2.1.2. стаття 32: «Одностороннє розірвання адвокатом договору про надання правової допомоги»: «Адвокат має право в будь - який час достроково (до завершення виконання доручення) розірвати договір з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, в односторонньому порядку на умовах передбачених договором».

Враховуючи факт невиконання взятих на себе зобов`язань зі сторони обвинувачених, а саме, не сплати йому як адвокату гонорару, в тому числі витрат пов`язаних на дорогу в обидві сторони за напрямком Кривий Ріг - Кропивницький, Кропивницький - Кривий Ріг, а цим самим постійно створюючи умови, за яких він як захисник заздалегідь вже котрий раз був позбавлений можливості своєчасно подати відповідне клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, враховуючи обґрунтовані належним чином підстави для одностороннього розірвання договорів про надання правової допомоги, він вимушений був довести до відома суду те, що починаючи з 29 січня 2020 року він розірвав в односторонньому порядку із своїми підзахисними договори про надання правової допомоги, а в зв`язку із чим не міг в подальшому представляти інтереси обвинуваченого по кримінальній справі № 396/1260/19, провадження № 1-кп/405/207/19.

Також зазначив, що в своїй позовній заяві позивач викладає лише формальні обставини, замість того, щоб в дійсності підтвердити факт оплати йому як, адвокату, гонорару за фактично виконану роботу починаючи з 16 жовтня 2018 року до 20 січня 2020 року, а саме: відстоювання інтересів його особистих інтересів та його дружини, а в результаті чого особисто позивач був звільнений з під варти Кіровоградським апеляційним судом за його участі, на підтвердження чого особисто самим позивачем була надана ухвала іменем України резолютивна частина від 25 вересня 2019 року № провадження 11- кп/4809/576/19, за участю головуючого судді: Бондарчука Р. А., крім того його дружині не було обрано фактично жодної міри запобіжного заходу саме за його участі.

Відповідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у разі припинення договору про надання правової допомоги оплата гонорару здійснюється за фактично виконану роботу адвокатом.

Звернувшись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що адвокатом Ковш Д.В. не вчинялись дії, спрямовані на виконання своїх обов`язків за договором про надання правової допомоги.

Натомість, вказане твердження позивача спростовується наявними у справі матеріалами, зокрема:

10 грудня 2018 року адвокатом Ковш Д.В. в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 04.12.2018;

25 вересня 2019 року ухвалою Кропивницького апеляційного суду за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Ковша Д.В. була задоволена апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_1 та скасовано ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, натомість застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту;

29 січня 2020 року адвокат Ковш Д.В. подав до Ленінського районного суду м. Кіровограда заяву про відвід захисника, до якого додав клопотання про доведення до відома суду про розірвання договорів укладених в інтересах обвинувачених в односторонньому порядку враховуючи факт безспірності невиконання взятих на себе зобов`язань зі сторони обвинувачених, а саме несплати йому як адвокату гонорару, в тому числі витрат пов`язаних на дорогу.

Про оскарження дій адвоката Ковш Д.В. до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області позивачем матеріали справи не містять.

Отже позивачем докази, які б беззаперечно вказували на бездіяльність адвоката, не надано.

Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Зокрема, у статті 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» міститься поняття правових послуг. Це надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Отже, правова допомога є послугою, яка може включати певний обсяг дій, направлених на реалізацію і захист прав, свобод та законних інтересів особи, її представництво у судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування. Обсяг таких дій (повноважень адвоката), порядок їх реалізації передбачений договором з адвокатом і нормами чинного законодавства.

Відповідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 25 січня 2018 року (справа № 750/3888/16-ц, провадження № 61-1811св18) про те, що навіть факт накладення на адвоката дисциплінарного стягнення не позбавляє його можливості отримати оплату наданих юридичних послуг, за відсутності доказів, які б підтверджували наявність підстав для відповідальності за завдання збитків замовнику невиконанням або неналежним виконанням умов договору про надання послуг за плату з його вини.

Згідно ч. 3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно ч. 1ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ч. 1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно ст. 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.

Згідно ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи з приписів норм ст. 623, 906 ЦК України, тягар доказування факту невиконання або неналежного виконання договору про надання послуг покладається на замовника послуг.

За правилами ч. 1ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України).

Відповідно ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1, 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду справи доводи позивачем не надано належних та допустимих доказів, які беззаперечно вказують на бездіяльність адвоката та підтверджують доводи про невиконання договору.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то вони є похідними від вимог про визнання бездіяльності адвоката, у задоволенні яких судом відмовлено. Отже, частина позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, задоволенню також не підлягає.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2024 року ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року, його позовні вимоги за наслідками апеляційного перегляду залишаються без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат не вбачаються.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 травня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до адвоката Ковша Дениса Володимировича про визнання бездіяльності адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги незаконною та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста