КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 757/9804/23 Головуючий у суді першої інстанції - Головко Ю.Г.
Номер провадження № 22-ц/824/4189/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної податкової служби України, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м.Києва із позовом до Держави України в особі Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної податкової служби України, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 травня 2005 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №KILO GK 01460163, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 50940 доларів США на строк до 03 травня 2018 включно. Згідно з умовами договору позивач повинен був отримати кредит у сумі 50940,00 доларів США, з яких на придбання квартири 44500,00 доларів США і на оплату страхових платежів 6440,00 доларів США. 44500,00 доларів США ЗАТ КБ «Приватбанк» видав позивачу для передачі позивачем продавцю квартири, а 6440,00 доларів США залишили в банку для оплати з них щорічних страхових платежів.

06 травня 2005 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір № 2915, за яким ним передано в іпотеку Банку належну йому - ОСОБА_1 на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що всю суму заборгованості сплатив на рахунок відповідача ще 20 серпня 2007 року. Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 08 березня 2023 року, заборгованість за кредитним договором № KIL0GK01460163 від 06 травня 2005 відсутня, дата закриття кредиту - 20 серпня 2007 року.

Таким чином, позивач зазначає, що у зв`язку із виконанням ним умов кредитного договору та повною сплатою боргу за основним зобов`язанням, договір іпотеки № 2915 від 06 травня 2005 року припинив свою дію.

Разом з тим, АТ КБ «ПриватБанк» не зробив відмітки про виконання зобов`язань на кредитних та договорах іпотеки № KILO GK 01460163 від 06 травня 2005 року. Відтак, на думку позивача, він може залишатися боржником перед невідомою іноземною компанією, при повному виконанні своїх зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанком».

Позивач вказує, що Держава в особі Національного банку України та Державної податкової служби України не контролює виконання зобов`язань та сплату податків після отримання коштів за кредитними договорами, в тому числі і з кредитним договором № KILO GK 01460163 від 06 травня 2005 року, що є протиправною бездіяльністю, та порушує права позивача, як споживача фінансових послуг.

Крім того, позивач зазначає, що суму 6440,00 доларів США, яка була залишена в банку для оплати щорічних страхових платежів з розрахунку до травня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» не повернув, договорів чи будь-яких платіжних доручень про сплату від імені позивача страховим компаніям за кожен рік не надано.

Також, позивач зазначає, що 19 лютого 2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» продав (відступив) право вимоги за кредитним договором № KILO GK 01460163 від 06 травня 2005 року, а також за договором іпотеки 06 травня 2005 року іноземній компанії під назвою « Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ », про що не було повідомлено позивача. На офіційному веб-сайті Національного банку України відсутня будь-яка інформація щодо компанії під назвою « Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ » (Ukraine mortgage loan finance No.1 PLC), а відтак зазначена компанія не має права на отримання будь-яких процентів чи комісій за користування позиченими коштами, оскільки такий вид діяльності, як фінансовий кредит фізичним особам в Україні підлягає обов`язковому ліцензуванню Національним Банком України. Відтак, цими діями позивачу нанесена моральна шкода у розмірі 2500000,00 грн.

З урахуванням усього вищевикладеного, позивач просив вирішити вказаний спір у судовому порядку та задовольнити поданий ним позов.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд помилково дійшов висновку про безпідставність позову до Держави Україна в особі Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної податкової служби України, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції вказує, що позовна заява не містить обґрунтування того, у чому саме полягає бездіяльність відповідачів та яким положенням законодавчих, нормативно-правових актів така бездіяльність суперечить або визначена, як протиправна.

Відтак, ОСОБА_1 зазначає, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Апелянт вважає, що з часу формування договору Приватбанком про продаж (відступлення) права вимоги за договором № KILO GK 01460163 від 06 травня 2005 року за межі України, він з одного боку та Держава в особі НБУ та ДПС України, з іншого боку, перебувають у фінансових відносинах, де ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг. Звертає увагу на те, що Держава в особі своїх органів державної влади контролює фінансові операції та грошові потоки своїх суб`єктів господарювання в країні і поза межами України. На підставі цього вважає, що він, в даному випадку, є споживачем фінансових послуг в державі Україна.

ОСОБА_1 також звертає увагу, що судом першої інстанції не була розглянута позовна вимога про зобов?язання АТ КБ «ПриватБанк» щодо поставлення відмітки на договорі № KILO GK 01460163 від 06 травня 2005 року про виконання 20 серпня 2007 року позивачем зобов`язань у повному обсязі.

Так, апелянт вважає, що повністю виконав свої зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанком», проте у зв`язку із укладення Банком договору переуступки права вимоги та заміни сторони кредитора, про який він не був повідомлений вважає, що може залишитися боржником перед невідомою іноземною компанією.

Апелянт наголошує і на тому, що Держава Україна своєю бездіяльністю в особі НБУ, ДПС та АТ КБ «ПриватБанк» окремо чи після домовленості (зговору) разом з кредитором- АТ КБ «ПриватБанк» по кредитним договором № KILO GK 01460163 від 6 травня 2005 року та без його відома передали персональні дані за межі України стороннім особам, чим втрутилися в особисте життя. Вищезазначеним, відповідачі передали без законних на те підстав немайнову власність позивача.

Враховуючи викладене ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

23 липня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Попельнюх Т.І., на апеляційну скаргу позивача у справі в якому остання не погоджується зі змістом та доводами, викладеними у апеляційній скарзі.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що вимога позивача щодо стягнення 6440 доларів США є безпідставною у зв`язку з тим, що зазначена грошова сума грошових коштів позивачу як позичальникові не видавалася і за умовам укладеного договору зазначена сума складалася із 14 щорічних платежів по 460 доларів США При цьому сторонами у кредитному договорі було обумовлено, що позивач як іпотекодавець доручає Банку сплачувати страхові платежі, і зобов`язується в рамках виконання доручення повернути сплачені Банком страхові платежі в період сплати, наступний за датою перерахування коштів.

Згідно до виписок по рахунку позивача, у травні 2005 року, у травні 2006 року та у травні 2007 року були нараховані поточні страхові платежі та сплачені позивачем саме враховуючи дані суми . Після повного погашення позивачем суми отриманого кредиту 20 серпня 2007 року страхові платежі у подальшому не нараховувалися на рахунок позивача, особисто йому через касу банку не видавалися та позивачем банку не поверталися. Тому доводи позивача про заборгованість банку перед позивачем в частині суми страхових платежів є безпіставними.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Попельнюх Т.І. також зазначає, що особисті дані позивача були внесені до Державного реєстру іпотек в частині визначення іпотекодержателя при укладенні договору купівлі-продажу (відступлення) між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Тому внаслідок відступлення прав вимоги до нового кредитора - компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», починаючи з 19 лютого 2007 року перейшли всі права кредитора за основними договорами у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, а не грошові кошти у визначеному розмірі. Яквстановлено судом першої інстанції, заборгованість за кредитним договором № KILОGK- 01460163 від 06 травня 2005 року відсутня, дата закриття кредиту - 20 серпня 2007 року.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Попельнюх Т.І. зазначає, що погашення позивачем в повному обсязі заборгованості за кредитним договором не заперечується. Обтяження за іпотечним договором N 2915, за яким передано в іпотеку належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , наразі знято про що вказує і сам позивач.

19 липня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника НБУ - Булгакова С.В., де він не погоджується із доводами апеляційної скарги, адже вважає, що НБУ є не належим відповідачем, бо банки є економічно незалежними у своїй діяльності, тому НБУ не має повноважень втручатися у відносини банку з клієнтами та іншими особами і приймати будь-які рішення, пов`язані з вирішенням спорів між ними. На підставі цього, спростовується твердження щодо наявності протиправної бездіяльності НБУ у правовідносинах, що склалися при виконанні кредитного договору, укладеного між позивачем та банком.

При апеляційному розгляді справи представник АТ КБ «Приватбанк» Попельнюх Т.І. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що доводи яким ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу не спростовують висновків, викладених судом першої інстанції в рішення суду, а також тих обставин, які суд визнав встановленими.

Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та норм процесуального законодавства.

Представники Національного банку України Голєв Ю.В. та Державної податкової служби України Бонка Р.М. також заперечили щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт у справі ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 71, 73 т.3) до суду апеляційної інстанції не з`явився.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу за відсутності апелянта.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 06 травня 2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №KILO GK 01460163, відповідно до умов якого банк взяв на себе зобов`язання надати позивачу кредит у розмірі 50940 доларів США на строк 03 травня 2018 року включно.

Згідно із умовами даного договору позивач отримав кредит у сумі 50940,00 доларів США, з яких на придбання квартири 44500,00 доларів США і на оплату страхових платежів 6440,00 доларів США.

06 травня 2005 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір № 2915, за яким передано в іпотеку належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Умовами договору передбачена плата за користування кредитом у вигляді відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісія у розмірі 0,13%, згідно до даного договору. Періодом сплати вважається період з 14 по 21 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 627,00 доларів США, для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам та комісії.

Відповідно до умов договору, за кожний день прострочення зобов`язання по сплаті відсотків та комісії за користування кредитом, позичальник зобов`язується сплатити банку пеню, у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше ніж 1 грн за кожний день прострочки.

Також суд установив, що 19 лютого 2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» продав (відступив) право вимоги за кредитним договором № №KILO GK 01460163 від 06 травня 2005, а також за договором іпотеки 06 травня 2005 іноземній компанії під назвою « Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ » (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC).

Отже, права кредитора та іпотекодержателя за укладеними між банком та позивачем договорами набула компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC).

Таким чином, внаслідок відступлення прав вимоги до нового кредитора - компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE № 1 PLC), починаючи з 19 лютого 2007 року перейшли всі права кредитора за основними договорами у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, що не заборонено законом.

Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 08 березня 2023 року, заборгованість за кредитним договором № KIL0GK01460163 від 06 травня 2005 року відсутня, дата погашення кредиту - 20 серпня 2007 року.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що посилання позивача про порушення його прав, як споживача фінансових-банківських послуг щодо передачі персональних даних позивача стороннім особам за межі України, які є немайновою власністю позивача, без згоди на таку передачу персональних даних позивача, є безпідставними, оскільки право укладення договору відступлення права вимоги відповідає ст. 512, 514, 516 ЦК України.

Дійсно, 21 лютого 2007 року року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ укладений договір про обслуговування іпотечних активів, за умовами якого ЗАТ КБ «Приватбанк», як Обслуговуюча установа, докладає усіх обґрунтованих зусиль з метою стягнення усіх платежів, згідно п.5.2. договору та несе відповідальність за всі судові провадження, що стосуються кредитів на тих рахунках, де баланс залишається непогашеним згідно п.5.3. договору, у Додатку № 1 до договору ЗАТ КБ «Приватбанк», як Обслуговуюча установа, подає позов у компетентний суд та розпочинає судове провадження з правом ведення справи в суді апеляційної та касаційної інстанцій п.4 договору.

Згідно довіреності від 10 березня 2010 року, компаніями «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та «Ті -Ем-Еф Трасті Лімітед» уповноважено ПАТ КБ «Приватбанк» діяти в якості їх довіреної особи та уповноважено довірену особу доручати повноваження, покладені на довірену особу цією довіреністю, нижчезазначеним представникам довіреної особи, які діють спільно та кожен окремо, а також від імені довірителя або іншим чином, та замість нього, зокрема, користуватися будь-якими та всіма правами позивача, відповідача або третьої особи в українських загальних, господарських або адміністративних судах будь-якої інстанції, а також у будь-якому українському або іноземному арбітражному провадженні; стягувати будь-які кошти або інші активи, що підлягають сплаті емітенту в якості кредитора та іпотекодержателя за кредитними договорами або договорами іпотеки.

Довіреністю від 10 березня 2010 року Банку (в особі зазначених представників) надане право звертатися до суду від імені компанії Ukraine Mortgage Loan Finance № 1 PLC, в якості позивача, відповідача та третьої особи в той період часу, коли права вимоги були відступлені зазначеній компанії та вона була кредитором у зобов`язанні. Довіреність автоматично припиняє свою дію у випадку припинення юридичної особи, яка її видала (п.4. ч.І. ст. 248 Цивільного кодексу України). Тобто з дати ліквідації компанії Ukraine Mortgage Loan Finance № 1 PLC, з 03 жовтня 2017 року.

П. 1.2.(b) Довіреності передбачено, право Банку як довіреної особи, користуватися будь-якими та всіма правами позивача, відповідача, третьої особи в українських загальних, господарських або адміністративних судах будь-якої інстанції, а також у будь-якому Українському або іноземному арбітражному провадженні.

14 червня 2016 року відповідно до договору викупу (відступлення) прав вимоги, який міститься в матеріалах справи, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», «Ukraine Mortgage Loan Finance № 1 PLC» відбулось зворотнє відступлення права вимоги на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Кредитний договір, укладений із ОСОБА_1 , не знаходиться у списку активів, які було повернуто (переуступлено договором переуступки від 14.04.2016 року) тому, «Ukraine Mortgage Loan Finance № 1 PLC» не відступило свої права за спірним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк».

Водночас суд першої інстанції зазначив, що заборгованість за кредитним договором № KIL0GK01460163 від 06 травня 2005 року відсутня, дата закриття кредиту - 20 серпня 2007 року. Погашення позивачем в повному обсязі заборгованості за кредитним договором не заперечується учасниками справи. Обтяження за іпотечним договором № 2915, за яким передано в іпотеку належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , наразі припинено в силу повного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, про що зазначає і сам позивач.

Вирішуючи спір за зверненням позивача до Держави Україна в особі Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної податкової служби України, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції виснував, що позивач пред`явив безпідставний позов до держави Україна в особі Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної податкової служби України, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», оскільки позовна заява не містить обґрунтування того, у чому саме полягає бездіяльність відповідачів та яким положенням законодавчих, нормативно-правових актів така бездіяльність суперечить або визначена, як протиправна.

Вирішуючи спір у частині стягнення із Держави в особі АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмір 6440 доларів США, інфляційних втрат, трьох відсотків річних, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що вказані вимог є безпідставними.

Обґрунтовуючи відхилення вказаних вимог суд першої інстанції зазначив, що позивачу було видано кредит готівкою у сумі 44500 доларів США, а сума на сплату страхових платежів 6440 доларів США, готівкою не видавались та в початкову суму тіла кредиту не враховувались. Так, відповідно до умов договору, сторони погодили, що іпотекодавець доручає відповідачу сплачувати страхові платежі, а позивач в свою чергу зобов`язується в рамках виконання доручення повернути страхові платежі відповідачу- 4 в перший з періодів сплати, наступний за датою перерахування коштів. Сплата страхових платежів, проводиться Банком щорічно, з розрахунку 6440 доларів на весь період користування кредитом з 06 травня 2005 року по 03 травня 2018 року, пропорційно за кожний рік, починаючи з першого дня видачі коштів та відкриття рахунку, тобто 6440 доларів США на 14 платежів по 460 доларів США щорічно, зараховуючи 460 доларів кожний поточний рік на рахунок позивача.

Як вбачається з виписок по рахунку позивача, в травні 2005 року, в травні 2006 року та в травні 2007 року, на рахунок позивача нараховувались поточні страхові платежі та сплачувались позивачем, а в подальшому, у зв`язку з повним погашенням кредиту 20.08.2007, страхові платежі в подальшому не нараховувались на рахунок позивача, особисто йому через касу банку не видавались та позивачем банку не повертались.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення 6440 доларів США невиплаченої позивачу суми кредиту, яка не була надана позивачу, не була перерахована ПАТ КБ «Приватбанк» страховим компаніям від імені позивача за страхування квартири на час дії кредитних зобов`язань за договором іпотеки № KILO GK 01460163 від 06 травня 2005, інфляційних збільшень з 06 травня 2005 по 08.03.2023 суми 6 440,00 дол. США, нарахованих відсотків ПАТ КБ «Приватбанк» позивачу за період з 06 травня 2005 по 20.08.2007 на неотриману позивачем суму кредиту 6 440,00 дол. США для страхування квартири на час дії кредитних зобов`язань за договором іпотеки № KILO GK 01460163 від 06 травня 2005, 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України з 06 травня 2005 по 08.03.2023 за період 6514 днів прострочення повернення грошового зобов`язання суми 6440 дол США; 3% річних, згідно ст. 625 ЦК України з 20.08.2007 по 08.03.2023 за період 5679 днів прострочення грошового зобов`язання на суму 1018 дол. США нарахованих відсотків Приватбанком позивачу за період з 06 травня 2005 по 20.08.2007 на неотриману позивачем суму кредиту 6 440,00 дол США для страхування квартири на час дії кредитних зобов`язань за договором іпотеки № KILO GK 01460163 від 06 травня 2005 - не підлягають задоволенню.

З врахуванням викладених мотивів та не доведення позивачем заявлених позовних вимог по суті спору, суд першої інстанції також дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення і моральної шкоди заявленою позивачем у справі.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом першої інстанції і даний факт не заперечується апелянтом, 06 травня 2005 року між Закритим акціонерним банком комерційний банк «Приватбанк» (після зміни найменування Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») та Позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір та договір іпотеки № KILO GK 01460163, за умовами якого позивач отримав від банку кредит в сумі 50940 доларів США терміном по 03 травня 2018 року включно.

Відповідно до п. 2 договору іпотеки банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 50940,00 доларів США, на наступні цілі: для придбання квартири у розмірі 44500 доларів США, а також у розмірі 6440,00 доларів США на сплату страхових платежів.

Умовами договору передбачена плата за користування кредитом у вигляді відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісія у розмірі 0,13%, згідно до даного договору. Періодом сплати вважається період з 14 по 21 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 627,00 доларів США, для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам та комісії.

Відповідно до умов договору, за кожний день прострочення зобов`язання по сплаті відсотків та комісії за користування кредитом, позичальник зобов`язується сплатити банку пеню, у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше ніж 1 грн за кожний день прострочки.

Згідно наданим в суд першої інстанції випискам Банку вбачається, що позивачу було видано кредит готівкою у сумі 44500 доларів США, а сума на сплату страхових платежів 6440 доларів США, готівкою не видавались та в початкову суму тіла кредиту не враховувалась.

Так, відповідно до умов договору іпотеки, сторони погодили, що Іпотекодавець доручає відповідачу ЗАТ КБ «Приватбанк» сплачувати страхові платежі, а позивач в свою чергу зобов`язується в рамках виконання доручення повернути Банку страхові платежі в перший з періодів сплати, наступний за датою перерахування коштів.

Сплата страхових платежів, проводиться Банком щорічно, з розрахунку 6440 доларів на весь період користування кредитом з 06 травня 2005 року по 03 травня 2018 року, пропорційно за кожний рік, починаючи з першого дня видачі коштів та відкриття рахунку, тобто 6440 доларів США на 14 платежів по 460 доларів США щорічно, тобто зараховуючи по 460 доларів США за кожний поточний рік на рахунок позивача.

Згідно виписок по рахунку позивача, в травні 2005 року, в травні 2006 року та в травні 2007 року, на рахунок позивача нараховувались поточні страхові платежі та сплачувались позивачем, а в подальшому, у зв`язку з повним погашенням кредиту 20 серпня 2007 року, страхові платежі в подальшому не нараховувались на рахунок позивача, особисто йому через касу банку не видавались та позивачем банку не повертались.

Зазначені обставини визнанні самим позивачем при подачі позову.

Таким чином, вимоги позивача, щодо стягнення 6440 доларів США, як вважає позивач невиплаченої йому суми кредиту безпідставні , тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого при відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Всі інші вимоги, які випливають зі сплати страхових платежів, ( інфляційні втрати, три відсотки річних) є похідними від доведеності обґрунтованості первінсних вимог в частині стягнення 64440 доларів США.

Тому колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вказаних вимог .

Перевіряючи доводи апелянта в частині неправильності на його думку висновків суду в частині відмови у задоволенні вимог про незаконність передачі банком його персональних даних іноземній компанії, то колегія суддів враховує наступні обставини справи та відповідні їм норми матеріального права.

Так, із матеріалів справи вбачається, що дійсно 19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за Іпотечними активами. На підставі цього договору були внесені дані до Державного реєстру іпотек в частині визначення іпотекодаржателя.

21 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ укладений договір про обслуговування іпотечних активів, за умовами якого ЗАТ КБ «ПриватБанк», як Обслуговуюча установа, докладає усіх обґрунтованих зусиль з метою стягнення усіх платежів (п.5.2. договору) та несе відповідальність за всі судові провадження, що стосуються кредитів на тих рахунках, де баланс залишається непогашеним (п.5.3. договору), у Додатку № 1 до договору ЗАТ КБ «ПриватБанк», як Обслуговуюча установа, подає позов у компетентний суд та розпочинає судове провадження з правом ведення справи в суді апеляційної та касаційної інстанцій (п.4).

Згідно довіреності від 10 березня 2010 року, компаніями «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та «Ті -Ем-Еф Трасті Лімітед» уповноважено ПАТ КБ «ПриватБанк» діяти в якості їх довіреної особи та уповноважено довірену особу доручати повноваження, покладені на довірену особу цією довіреністю, нижчезазначеним представникам довіреної особи, які діють спільно та кожен окремо, а також від імені довірителя або іншим чином, та замість нього, зокрема, користуватися будь-якими та всіма правами позивача, відповідача або третьої особи в українських загальних, господарських або адміністративних судах будь-якої інстанції, а також у будь-якому українському або іноземному арбітражному провадженні; стягувати будь-які кошти або інші активи, що підлягають сплаті емітенту в якості кредитора та іпотекодержателя за кредитними договорами або договорами іпотеки.

Довіреністю від 10 березня 2010 року Банку надане право звертатися до суду від імені компанії Ukraine Mortgage Loan Finance № 1 PLC, в якості позивача, відповідача та третьої особи в той період часу, коли права вимоги були відступлені зазначеній компанії та вона була кредитором у зобов`язанні.

При цьому, довіреність автоматично припиняє свою дію у випадку припинення юридичної особи, яка її видала (п. 4. ч. І. ст. 248 Цивільного кодексу України). Тобто з дати ліквідації компанії Ukraine Mortgage Loan Finance № 1 PLC, з 03 жовтня 2017 року представництво за довіреністю припиняється з припиненням довірителя - юридичної особи, яка видала довіреність.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переход' цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Також із наданих відповідачем у справі АТ КБ «Приватбанк» письмових доказів вбачається, що 14 квітня 2016 року відповідно до договору викупу (відступлення) прав вимоги, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», «Юкрейн Мортгейдж лоун файненс № 1 ГП-ЕЛ-СІ» відбулось зворотнє відступлення права вимоги на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» .

Доводи апелянта про те, що компанія Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі, за відсутності ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій на території України, не мала права укладати з Банком договори відступлення права вимоги за кредитним договором, за яким нараховувала боржнику проценти, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції оскільки спростовуються положеннями п. 11 ч. 1 ст. 4, ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 пі-ел-сі укладено договір відступлення прав вимог (цесія), а не договір факторингу.

Таким чином, внаслідок відступлення прав вимоги до нового кредитора - компанії Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес №1 пі-ел-сі, починаючи з 19 лютого 2007 року перейшли всі права кредитора за основними договорами у повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, а не грошові кошти у визначеному розмірі.

Як встановлено судом першої інстанції, заборгованість за кредитним договором № KIL0GK01460163 від 06 травня 2005 року відсутня, у зв`язку з повним виконання позичальником взятих на себе зобов`язань по поверненню отриманих в кредит коштів та відсотків за їх користування - 20 серпня 2007 року. Погашення позивачем в повному обсязі заборгованості за кредитним договором не заперечується учасниками справи.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Обтяження за іпотечним договором № 2915, за яким передано в іпотеку належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , наразі знято про що вказує і сам позивач.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 296/3325/20 (провадження № 61-6408св21).

Установивши, що позивач не надав доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями або бездіяльністю відповідачів, а також не довів факт заподіяння йому моральних страждань, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв