УХВАЛА

25 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 752/4256/17

провадження № 61-4029св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «CGM Czech a.s»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року Акціонерне товариство «CGM Czech a.s.» (далі - АТ «CGM Czech a.s.») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус) Мінюкова-Кручина Т. П., про визнання правочину недійсним та витребування майна.

Позов мотивований тим, що у 2009 році Чеське підприємство Акціонерне товариство «Ставбі», яке в подальшому було перейменоване на АТ «CGM Czech a.s.», інвестувало кошти в будівництво квартири АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ним 20 березня 2013 року.

У 2014 році розпочато процедуру його банкрутства, і Крайовий суд міста Градець-Кралове Чеської Республіки постановою від 21 квітня 2015 року призначив арбітражного керуючого Еміля Фішера, який мав право розпоряджатися його майном. Емілю Фішеру стало відомо про продаж спірної квартири від його імені Йозефом Хромяком на підставі довіреності від 01 липня 2014 року, що підтверджується договором купівлі-продажу від

20 серпня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т. П.

Особи, які підписали від імені товариства довіреність на право відчуження нерухомого майна - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , заперечують факт її видачі, підпис уповноваженої працівниці пошти Чеської Республіки, яка нібито посвідчила довіреність, є підробленим, державна пошта Чеської Республіки заперечує факт реєстрації цієї довіреності.

Оскільки Йозеф Хромяк , укладаючи оспорюваний правочин, діяв на підставі підробленої довіреності, квартира вибула з володіння власника поза його волею, внаслідок вчинення злочину, а тому договір купівлі-продажу квартири має бути визнаний недійсним. Крім того, продаж квартири відбувся за надто заниженою вартістю.

Ураховуючи викладене, АТ «CGM Czech a.s.» просило визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20 серпня 2014 року, укладений між АТ «CGM Czech a.s.» в особі представника Йозефа Хромяка і ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мінюковою-Кручиною Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 630; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру

АДРЕСА_1 та повернути у власність АТ «CGM Czech a.s.» квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2018 року

в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження недійсності довіреності від 01 липня 2014 року, на підставі якої діяв Йозеф Хромяк , укладаючи 20 серпня 2014 року оспорюваний правочин. Постанова Крайового суду міста Градець-Кралове від 15 жовтня 2014 року про призначення арбітражного керуючого Еміля Фішера набрала законної сили лише 21 січня 2015 року, тобто на час вчинення оспорюваного правочину у нього не було будь-яких повноважень на вчинення дій як арбітражного керуючого.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року апеляційну скаргу АТ «CGM Czech a.s.» задоволено.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним договір від 20 серпня 2014 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між АТ «CGM Czech a.s.»

в особі представника Йозефа Хромяка та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мінюковою-Кручиною Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 630.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру

АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Витребувано у ОСОБА_1 у власність АТ «CGM Czech a.s.» квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 113,5 кв. м, що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 62,7 кв. м.

Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Стягнено з АТ «CGM Czech a.s.» на користь ОСОБА_1 300 162,10 грн, що становить 22 700,00 дол. США, в рахунок повернення отриманого за недійсним правочином.

Постанова мотивована тим, що для вирішення спору у цій справі встановлений рішенням районного суду міста Кутна Гора від 20 квітня 2018 року факт, що довіреність, нібито підписана від імені АТ «CGM Czech a.s.», визнана судом фіктивною, дає обґрунтовані підстави для визнання спірного договору купівлі-продажу квартири недійсним. Не беручи до уваги докази, надані однією стороною, суд першої інстанції повинен зазначити обґрунтовані доводи іншої сторони, а не будувати свій висновок на невідповідності рішення суду іноземної держави нормам ЦК України, без урахування частини четвертої статті 82 ЦПК України. Тому суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. Під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 20 серпня

2014 року було порушено вимоги щодо наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення правочину та вільного волевиявлення учасника правочину, які закріплені в частинах другій, третій статті 203 ЦК України. За відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності в особи, яка підписувала спірний договір, та відсутності вільного волевиявлення позивача на відчуження належного йому майна укладений договір купівлі-продажу спірної квартири є недійсним. Факт перерахування відповідачем коштів на рахунок AT «CGM Czech a.s.», права якого щодо розпорядження коштами на рахунках були обмежені з 27 травня 2014 року у зв`язку з початком процедури банкрутства, не свідчить про схвалення оспорюваного договору повноважними особами товариства.

Касаційний перегляд справи

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року касаційну скаргу приватного нотаріуса Мінюкової-Кручиної Т. П. залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року залишено без змін.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

20 березня 2023 року особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року і залишити

в силі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня

2018 року.

Щодо наявності порушеного права та інтересу заявник вказує, що він

є чоловіком ОСОБА_1 , спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя. У пункті 2.4 договору купівлі-продажу спірної квартири наявна згода заявника на її придбання. За вказаних обставин ОСОБА_2 вважає, що оскаржуваним судовим рішенням порушуються його право та інтерес, оскільки право спільної сумісної власності на квартиру презюмується незалежно від того хто є титульним власником квартири.

Щодо порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права заявник вказує, що його не було залучено до участі у справі. Усі факти які встановлені судом першої інстанції та підтверджуються матеріалами справи, свідчать про те, що

АТ «CGM Czech a.s» здійснило вільне волевиявлення, яке відповідало його внутрішній волі як щодо продажу квартири, так і щодо уповноваження на такий продаж свого представника/агента Йозефа Хромяка , якому були надані всі правовстановлювальні документи на квартиру та від якого за наслідками продажу квартири приймалися грошові кошти. Апеляційний суд під час розгляду справи не врахував принцип добросовісності поведінки, оскільки дії

АТ «CGM Czech a.s», яке в особі уповноважених посадових осіб здійснило вільне волевиявлення щодо продажу квартири, погодило її продаж своєму представнику/агенту, надало йому оригінали правовстановлювальних документів на квартиру, прийняло виконання, має спір з агентом щодо суми переданих коштів, а згодом пред?являє позов про визнання договору недійсним з підстав відсутності вільного волевиявлення, суперечить його поведінці, а отже, є недобросовісними, що є самостійною підставою для відмови в позові. Заявник вказує, що обставини, встановлені Чеським рішенням щодо фіктивності довіреностей, не свідчать про відсутність цивільної дієздатності АТ «CGM Czech a.s» як сторони договору купівлі-продажу.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі

№ 390/34/17, від 25 квітня 2018 року у справі № 910/9915/17, від 13 липня 2022 року у справі № 201/7705/19, від 16 грудня 2019 року у справі

№ 752/4995/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17, від 27 березня 2018 року у справі

№ 910/17999/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

22 травня 2023 року представник АТ «CGM Czech a.s» - адвокат

Савченко В. С. подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що оскаржувана постанова не містить жодних висновків щодо прав та інтересів ОСОБА_2 .

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Голосіївського районного суду м. Києва.

03 липня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

20 березня 2013 року АТ «CGM Czech a.s.» на підставі договору внесення змін та доповнень до інвестиційного договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» від 29 вересня 2011 року № 27 набуло прав та обов`язків довірителя за інвестиційним договором про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 27, отримало свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 113,5 кв. м, на АДРЕСА_3 та здійснило реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

20 серпня 2014 року між АТ «CGM Czech a.s.», в особі представника за довіреністю Йозефа Хромяка, як продавцем і ОСОБА_1 , як покупцем укладено договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мінюковою-Кручиною Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 630, згідно з яким продавець передав

у власність покупцю спірну квартиру.

Відповідно до пункту 2.4 покупець набуває вказане нерухоме майно у спільну сумісну власність подружжя. Згода іншого подружжя викладена в заяві.

Рішенням районного суду міста Кутна Гора Чеської Республіки від 20 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 11 вересня 2018 року, встановлено факт відсутності у Йозефа Хромяка повноважень на укладення спірного договору, оскільки довіреність від 01 липня 2014 року ніколи не видавалася повноважними особами товариства, була підроблена та є фіктивною.

Відповідно до висновку технічного та почеркознавчого дослідження Українського центру судових експертиз від 30 жовтня 2017 року № 1-30/10 підписи ОСОБА_9 і ОСОБА_5 на довіреностях від 01 липня 2014 року та від 19 лютого 2014 року були виконані не рукописним способом, а отримані з одного й того ж підпису за допомогою технічних засобів (монтажу).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження є однією з основних засад судочинства.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 20 липня

2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Реалізація конституційного права, зокрема, на касаційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, у цьому випадку - норм ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною четвертою статті 389 ЦПК України визначено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Вказані норми визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право,

(2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним,

а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 910/2795/20.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

ЦПК України передбачає необхідність з`ясування касаційним судом наявності правового зв`язку між заявником і сторонами у справі та чи вирішено судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням.

Якщо заявник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в касаційній скарзі зазначає, що оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції позовні вимоги задоволено в повному обсязі:

- визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 , від 20 серпня 2014 року, укладений між АТ «CGM Czech a.s.» в особі представника Йозефа Хромяка, та ОСОБА_1 , посвідчений нотаріусом Мінюковою-Кручиною Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 630;

- скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру

АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ;

- витребувано у ОСОБА_1 у власність АТ «CGM Czech a.s.» квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 113,5 кв. м, що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 62,7 кв. м;

- стягнено з АТ «CGM Czech a.s.» на користь ОСОБА_1 300 162,10 грн, що становить 22 700,00 дол. США в рахунок повернення отриманого за недійсним правочином.

ОСОБА_2 наголошує, що він не брав участі в розгляді цієї справи,

а оскаржуваною постановою вирішено питання про його права та інтереси. Суд не залучив його до участі у справі, хоча спірна квартира є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статі 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі статтею 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя

в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт,

у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від

05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Велика Палата Верховного суду в постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц зазначила, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє

в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

ОСОБА_2 у касаційній скарзі наголошує на тому, що він не брав участі

у розгляді даної справи, а оскаржуваною постановою вирішено питання про його права, інтереси.

ОСОБА_2 зазначає, що він з 20 серпня 2014 року як чоловік відповідачки ОСОБА_1 на підставі статей 60, 61 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України став співвласником спірної квартири.

Заявник не надав доказів існування спору між подружжям щодо поділу майна подружжя на час розгляду справи та ухвалення судових рішень судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року

у справі «Світлана Науменко проти України», заява № 41984/98, § 53).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається

ОСОБА_1 реалізувала своє право на оскарження постанови апеляційного суду у цій справі, зверталася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою. Процесуальні дії ОСОБА_1 були спрямовані на захист своїх прав. Отже, ОСОБА_1 діяла в цій справі в спільних інтересах - своїх та свого чоловіка як набувачів спірної квартири.

Права одного з подружжя ( ОСОБА_2 ), який не був стороною договору купівлі-продажу від 20 серпня 2014 року, і позовних вимог до нього у цій справі не пред?явлено, не порушуються, оскільки ці права захищає той

з подружжя, який уклав договір і є відповідачем у справі.

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 16 березня

2023 року у справі № 911/2780/20.

Згідно з практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету, і має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями

(див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року

у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine»), заява № 23436/03,

§ 22).

Правила, визначені законом щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Верховний Суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року після закінчення її перегляду в касаційному порядку за касаційними скаргами ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мінюкової-Кручини Т. П.

Ураховуючи те, що у судовому рішенні, яке оскаржується, не вказано про права та (або) обов`язки ОСОБА_2 , Верховний Суд вважає, що дії ОСОБА_2 щодо подання касаційної скарги на судове рішення апеляційного суду після його перегляду в касаційному порядку

є зловживанням процесуальними правами, оскільки спрямовані на скасування законного та обґрунтованого судового рішення апеляційного суду.

Зважаючи на наведене, а також беручи до уваги те, що постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалося, касаційне провадження необхідно закрити.

Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 05 червня

2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «CGM Czech a.s.» до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна, про визнання правочину недійсним та витребування майна закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов