Справа № 201/6405/24
Провадження № 2/201/2960/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У своєму позові ОСОБА_3 посилався на те, що 30 серпня 2023 року по вул. Запорізьке шосе, біля буд. 31 у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ГАЗ 3302-14» з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Toyota Corolla» з номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року у справі № 204/13014/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні у скоєнні адміністративного правопорушення. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ 3302-14» з номерним знаком НОМЕР_1 застрахована в АТ «СК «АРКС» згідно полісу №211686204. Позивач звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою про виплату страхового відшкодування про ДТП за участю транспортного засобу, власник якого може бути визнаний потерпілою особою та із заявою про виплату страхового відшкодування. АТ «СК «АРКС» на картковий рахунок позивача сплачено страхове відшкодування згідно акту №ARX3821357 у розмірі 38 601,75 грн. та 18.10.2023 року згідно акту №ARX3872047 у розмірі 5 379,24 грн., а загалом 43 980,99 грн. В результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , було заподіяно шкоду, згідно остаточного розрахунку суми страхового відшкодування від 17.10.2023 року на підставі ремонтної калькуляції від 10.10.2023 року загальна вартість ремонту становить 53 369,33 грн. Вартість страхового відшкодування з врахуванням вартості зношення запчастин та франшизи у загальній сумі 9388,34 грн. - складає 43 980,99 грн. Позивач вказує, що оскільки страховою компанією згідно полісу обов`язкового страхування та зазначеній вище ст. 29 Закону відшкодовується лише вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, то різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу, та вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу повинна відшкодовуватись власником джерела підвищеної небезпеки на підставі ст.ст. 1187, 1192, 1194 ЦК України і становить 9 388,34 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 . Позивач вважає, що саме ОСОБА_2 , як водій транспортного засобу, причетний до дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і сумою, що має становити страхову виплату, а саме: 53 369,33 грн. (вартість відновлювального ремонту) 43 980,99 грн. (розмір страхового відшкодування) = 9 388,34 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 . А тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 - 9 388,34 грн. Крім того, позивач вказує на те, що внаслідок ДТП йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 15 000,00 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Від представника відповідача 24 вересня 2024 року до суду надійшла заява про часткове визнання позовних вимог, в якій зазначено, що відповідач по справі визнає позовну вимогу в частині стягнення з останнього різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 9 338,34 грн. В свою чергу зазначено, що позовну вимогу пор стягнення з відповідача моральної шкоди не визнає у повному обсязі, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завданих душевних страждань, а сам лише факт зазначення заподіяння ніби-то завданої моральної шкоди не є підставою стягнення з відповідача 15 000 грн. Тому у вказаній частині позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, відповідач вважає, що заявлена сума у розмірі 12 000 грн. є неспівмірною, такою, що не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності, та не відповідає ринковим цінам адвокатських послуг. Як вбачається зі змісту заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, та враховуючи той факт, що відповідачем визнано позовні вимоги у відповідній частині, представником дана вартість оцінена лише за складання позовної заяви та ймовірно разову участь у судовому засіданні. Відповідно, така сума є неспівмірною, а отже, вважає, в даному випадку, виходячи з критерію реальності та розумності, стягненню підлягає сума у розмірі 2 000 грн. Також, посилаючись на п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає що стягненню відповідача підлягає сума в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Представник позивача надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 30 серпня 2023 року по вул. Запорізьке шосе, біля буд. 31 у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ГАЗ 3302-14» з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Toyota Corolla» з номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року у справі № 204/13014/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні у скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року є преюдиційними і доведенню не підлягають.

Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи застрахована згідно поліса №211686204, виданого ПрАТ «СК «АРКС».

Згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 17.10.2023 року на підставі ремонтної калькуляції від 10.10.2023 року загальна вартість ремонту становить 53 369,33 грн.

Згідно акту №ARX3821357 ПрАТ «СК «АРКС» 13.09.2023 року сплачено страхове відшкодування у розмірі 38 601,75 грн. та 18.10.2023 року згідно акту №ARX3872047 сплачено у розмірі 5 379,24 грн., а загалом 43 980,99 грн., що підтверджується випискою наданої АТ «Ощадбанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з вимогами п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 04.02.2013р., у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Судом встановлено, що оскільки виплата страхового відшкодування здійснювалася безпосередньо позивачу, суму страхового відшкодування було зменшено на розмір франшизи у сумі 2000 грн. та вартість зношення запчастин у розмірі 7 388,34 грн., а тому сума виплаченого страхового відшкодування склала 43 980,99 грн.

Оскільки страховою компанією згідно полісу обов`язкового страхування та зазначеній вище ст. 29 Закону відшкодовується лише вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, то різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу, та вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу повинна відшкодовуватись власником джерела підвищеної небезпеки на підставі ст.ст. 1187, 1192, 1194 ЦК України і становить: 53 369,33 грн. (вартість відновлювального ремонту) 43 980,99 грн. (розмір страхового відшкодування) = 9 388,34 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13.06.2019р. у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17.10.2019р. у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30.10.2019р. у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020р. у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22.04.2020р. у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Також, у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 касаційний суд зазначив, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що відповідачем визнається позов в частині стягнення з нього матеріальної шкоди на користь позивача у розмірі 9 388,34 грн. суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення матеріального відшкодування підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.2005 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розмір душевних страждань позивач оцінює в 15 000,00 гривень, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок ДТП позивач пережив стрес. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням його автомобілю на певну суму грошей, порушенні звичайного укладу життя. Протиправні дії відповідача призвели зокрема до витрат особистого часу позивача при оформленні ДТП, звернення до страхової компанії, у подальшому звернення по юридичну консультацію, викликали негативні переживання та спогади. Під час ДТП в пошкодженому автомобілі знаходився його батько, який внаслідок грубої необережності та самовпевненості відповідача міг отримати тілесні ушкодження.

Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер вчиненого відповідачем правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 7 000,00 грн. Визначаючи такий розмір суд також виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 частково визнав позовні вимоги.

Розглядаючи вимоги позову щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію ВС КАС від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийняте рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тому суд, оцінивши рівень адвокатських витрат, вважає за необхідне задовольнити вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства та висновків щодо застосування норм матеріального права викладених у відповідних постановах Верховного суду, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 628,00 грн. (16 388,34 грн. х 2 422,40 грн. : 24 388,34 грн. = 1 628,00 грн.)

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 9 388,34 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 7 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), сплачений останнім судовий збір у розмірі 1 628,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя С.С. Федоріщев